<<< УНАКС ТИЙМ < 2018 > UNACS TEAM >>>
Превод и субтитри: Владислав Владев и Симеон Димитров
Говори асгардски бежански кораб.
Нападнати сме. Повтарям, нападнати сме.
Двигателите ни не работят, поддържащите системи отказват.
Молим за помощ, ако има някой наблизо.
Намираме се на 22 скока от Асгард.
На кораба има асгардски семейства и малцина войници.
Това не е боен кораб. Повтарям, не е боен кораб.
Слушайте и ликувайте.
Получихте честта да бъдете спасени от Великия титан.
Възможно е да си мислите, че е страдание.
Не, избавление е.
Везните на вселената се изравняват заради вашата саможертва.
Усмихват ви се, защото дори в смъртта вие се превърнахте в деца на Танос.
Добре ми е познато чувството да изгубиш.
Отчаяно да знаете, че сте прави,
а въпреки това да се провалите.
Плашещо е. Краката омекват.
И за какво?
Боите се, бягате от нея...
Съдбата ви е неизменна.
А сега тя е тук. Или трябваше да кажа...
Аз съм съдбата ви.
Твърде много говориш.
Тесоректът или животът на брат ти.
Предполагам имаш предпочитания.
Да, наистина имам. Убий го.
Достатъчно, спри.
Тесоректът не е в нас. Беше унищожен на Асгард.
Ти си наистина ужасен брат.
Уверявам те, братко, слънцето отново ще ни озари.
Оптимизмът ти е напразен, асгардецо.
Първо, не съм родом от Асгард.
И второ, имаме си Хълк.
Да го оставим да се позабавлява.
Всеотци,
нека черната магия потече във вените ми за последен път...
Допусна грешка.
Не!
Ще умреш заради това!
Смиреният аз се прекланям пред величието ти,
защото никой друг не е имал силата или потеклото,
за да овладее мощта на не един, а два камъка на безкрайността.
Вселената лежи в нозете ти.
Два камъка има на Земята.
Открийте ги, деца мои. Донесете ми ги на Титан.
Няма да те подведем, татко. - Ако бих могъл да ви прекъсна...
Щом ще ходите до Земята, ще ви трябва някой гид.
Самият аз имам опит на тази арена.
Щом приемаш провала си за опит.
Приемам опита за опит.
Всемогъщи Танос, аз Локи,
принц на Асгард,
син на Один,
законен наследник на Йотунхайм,
бог на пакостите,
давам клетва към теб за неумиращата си вярност.
Неумираща?
Подбирай по-внимателно думите си.
Ти никога няма да бъдеш...
Бог.
Без възкресения този път.
Локи...
Сериозно ли нямаш никакви пари?
Привързването към материалното е откъсване от духовното.
Тогава ще поръчам за теб илюзорен сандвич.
Почакай, имам двеста. - Долари?
Рупии. - Което прави?
Долар и половина. - Какво ти се яде?
Не бих отказал сандвич с риба тон.
Танос идва. Идва за нас!
О Т М Ъ С Т И Т Е Л И Т Е
ВОЙНА БЕЗ КРАЙ
Забави. Ще ти обясня. - Нищо не ти разбирам.
Нали ти е познато как понякога сънуваш, че ти се пикае?
Казваш си: "Боже мой, няма тоалетна, ами сега?
Някой ме гледа. Ще се напикая." - Събуждаш се и ти се пишка.
Нали? - Да, случвало се е на всеки.
Да, точно това ми е мисълта. Снощи сънувах, че имаме дете.
Кръстихме го на сприхавия ти чичо. Как му беше името?
Моргън, да. - А после се събуди.
Помисли си, че... - Очакваме дете.
Не, не очакваме. - Сънят ми беше толкова истински.
Искаше ли да имаш дете, нямаше го носиш.
Относно това е нищо. Контейнер за наночастици.
Не си помагаш. - Не, може да се маха.
Не ти е необходим. - Просто се опитвам да ни предпазя.
Също и бъдещите ни деца. В случай, че има чудовище в дрешника.
Вместо ризи ли?
Познаваш ме добре. Довършваш изреченията ми.
Би трябвало да имаш ризи в дрешника. - Да, знам.
Няма да има повече изненади. Ще излезем на вечеря.
Ще се изфукаме с пръстена ти. И повече никакви изненади.
Трябва да ти обещая. - Да.
Тони Старк, аз съм д-р Стивън Стрейндж.
Ще трябва да дойдеш с мен.
Впрочем поздравления за годежа.
Да не продаваш билети за цирка? - Нуждаем се от помощта ти.
Няма да преувелича, че залогът е вселената.
Кои сте тези вие?
Здравей, Тони. - Брус?
Пепър. - Здравей.
Добре ли си?
В зората на сътворението не е имало нищо, а после...
Големият взрив е запратил кристали с шестте основни елемента в космоса.
Всеки камък на безкрайността владее определен аспект на сътворението ни.
Пространство. Реалност.
Сила. Душа.
Съзнание. И време.
Как се казваше онзи? - Танос.
Като чума е, Тони. Покорява планети.
Затрива половината им население. Самият той изпрати Локи.
Атаката над Ню Йорк. Танос стоеше зад нея.
Това е... С какво време разполагаме?
Не знаем. Държи камъните на силата и пространството.
С тях е най-силното същество във вселената.
Докопа ли се до всички шест камъка...
Ще може да унищожи животи в невиждани мащаби.
Невиждани мащаби ли каза? - Подпираш се на космическия котел.
Ще ти го позволя само този път.
Щом Танос се нуждае от шестте, защо не захвърлим този на боклука?
Няма как да се случи. - Дали сме клетва да го пазим.
Аз се клех да не ям млечни продукти, но кръстиха десерт на мен...
Старк Лешник. Леко тебеширен на вкус. - Ние си падаме по Пламтящия Хълк.
Работата е, че ситуацията се изменя. - Не, нашите клетви са неотменими.
Той е шансът ни срещу Танос. - Съответно неговият срещу нас.
Не си ли изпълним задълженията... - Които са? Освен животинки от балони.
Защитавам реалността ни, глупако.
Хайде да отложим тази дискусия. Фактът е, че камъкът е в нас.
Наясно сме къде е. Вижън е навън с камъка на съзнанието.
Трябва незабавно да го открием.
Точно там е проблемът. - Тоест?
Преди две седмици изключи предавателя си.
Покрил се е. - Моля?
Тони, изгуби още един супер робот? - Повече от това е. Еволюира.
Кой може да го открие?
Най-вероятно Стив Роджърс. - Чудесно.
Може би. Но...
Обади му се. - Не е толкова лесно.
Очевидно не сме се виждали отдавна. Отмъстителите се разпаднаха. Край.
Разпаднали са се? Като банда? Като Бийтълс?
С капитана кръстосахме шпаги. Вече не си говорим.
Тони, чуй ме добре.
Тор го няма.
Танос идва. Без значение е с кого не си говориш.
Телефон с капак.
Стив Роджърс
Докторе, нали не си вееш сам косата?
Не и в момента.
Добре ли сте?
Помогнете му! - Банър! Бързо!
Фрайдей, какво се случва? - Не съм сигурна. Проверявам.
Най-добре прибери камъка в джоба си, докторе!
Би могло да се наложи да го използвам.
Ще трябва да създадеш диверсия. - Боже мой! Всички ще умрем!
Какво става там? - Космически кораб!
Какво ви става, дечурлига? Не сте ли виждали космически кораб?
Обяви евакуация на 43-а улица. Извести местните власти, Фрайдей.
Слушайте и ликувайте!
Ще умрете от ръцете на децата на Танос.
Бъдете благодарни, че безсмислените ви животи ще бъдат...
Ще прощаваш, но Земята е затворена днес.
Събирайте си чукалата и се изнасяйте.
Пазителю на камъка, нима тази твар говори вместо теб?
Определено не го прави.
Не сте добре дошли в този град и планета.
Означава да се измитате, червей! - Изтощават ме.
Донеси ми камъка.
Банър, ще се включиш ли? - Не, благодаря.
Но кога ли е имало значение? - Да, прав си.
Скоро не сме го правили. Радвам се, че си с нас, друже.
Ще трябва да се концентрирам. Хайде, човече, появи се.
Хайде де! - Къде е твоят човек?
Не знам. Явно имаме разноречия. - Точно сега не е моментът.
Съсредоточи се върху онзи там.
Човече, посрамваш ме пред магьосниците.
Просто не мога. Не иска да се покаже.
Остави. Дръж го под око. Благодаря ти.
Откъде се пръкна това чудо? - Нанотехнология. Харесва ли ти?
Д-р Банър, ако зеленият ви приятел няма да се присъедини...
Трябва да го отнесем надалеч. - Камъкът остава в мен.
Именно, чао.
Тони, добре ли си? Побеждаваме ли?
Да, супер сме. Смяташ ли да се включиш?
Опитвам се, но се е покрил.
Чук.
Хайде, Хълк. Какви ги правиш? Покажи се. Излез наяве!
Не!
Как така няма да излезеш?
Привет. Как я карате, г-н Старк? - Хлапе, откъде се пръкна?
Пътувахме към музея.
Какъв му е проблемът на този, г-н Старк?
От космоса е. Дошъл е да свие медальона на магьосник.
Чудати сили притежаваш. Навярно си популярен сред дечицата.
Просто заклинание, но неразрушимо. - Тогава ще го сваля от трупа ти.
Ще ти е трудно да отмениш заклинанието на мъртвец.
Ще ти се иска да си мъртъв.
Не!
Хлапе, това е фокусникът. Измъкни го. - Заемам се!
Никак не е яко!
Хванах те.
Г-н Старк, притеглят ме към извънземния кораб.
Дръж се, хлапе.
Уонг, канен си на сватбата ми.
Дай повече тяга, Фрайдей.
Пусни 17А.
Хлапе, пусни се. Ще те хвана. - Нали казахте да спася магьосника?
Трудно ми е да дишам. - Твърде сме високо. Трудно дишаш.
Да, има логика.
Г-н Старк, тук мирише като в нова кола.
На добър път, хлапе. Върни го у дома, Фрайдей.
Не! Стига де!
Шефе, входящо повикване от г-ца Потс. - Тони, боже мой! Добре ли си?
Какво става с теб? - Добре съм, но ще отложим вечерята.
Но защо? - Май няма да успея да се върна...
Поне за известно време.
Тони, нали не си на онзи кораб? - Да.
Кажи ми, че не си там. - Съжалявам, скъпа.
Върни се незабавно, Тони. Незабавно се връщай.
Връщай се. - Шефе, губим връзка.
Нашата също се разпада.
Майко мила!
Да си бях останал в автобуса.
Къде отиваш? - Камъкът на времето е взет.
Светилището остана неохранявано.
А ти какво ще правиш? - Ще звънна на един човек.
Стив Роджърс
Космос
Пей, Дракс.
Напомнете ми защо го правим? - Бедствен сигнал е, Ракета.
Някой може би умира. - Хубаво, но защо го правим?
Защото сме добри хорица, пък и може да ни платят за усилията.
Не там е работата. - Да, наистина.
Не платят ли... - Вземаме им кораба.
Точно така! - Бинго!
Пристигнахме.
Пазители, може да са опасни, така че гледайте лошо.
Грут, остави онова нещо. Да не се налага да повтарям.
Грут? - Аз не съм Грут.
Корави жълъдчета имаш, хлапе.
Откакто влезе в пубертета си пълен трън в задника.
Продължавай така и ще ти го размажа в лицето!
Какво се е случило?
Боже мой.
Очевидно няма да ни платят.
Чистачките! Пусни ги! Разкарай го!
Как може да е жив този пич? - Не е пич.
Ти си такъв, а този тук е истински мъж.
Красив мускулест мъж. - Аз съм мускулест.
Кого залъгваш? Още един сандвич и си шишко.
Да бе. - Имаш и гуша.
И ти ли мислиш, че съм...
Той е неспокоен и сърдит.
Изпитва неизмерима загуба и вина.
Като кръстоска между пират и ангел.
Определено сте в грешка. Ще си взема уред за коремни преси.
Ще тренирам. Гирички също ще си взема.
Нали знаеш, че не са за ядене? - Погледнете мускулите му.
Сякаш са изградени от метални фибри. - Стига си масажирала мускулите му.
Събуди го.
Събуди се.
Кои сте пък вие?
Откакто познавам Танос, има една-единствена цел.
Да донесе баланс във вселената, като затрие половината население.
Избиваше хората едни след други. Планета след планета.
Включително и моята родна. - Докопа ли се до шестте камъка,
ще може да го направи само с едно щракване на пръстите.
Изглежда доста знаеш за Танос.
Гамора е дъщеря на Танос.
Баща ти уби брат ми... - Майчице.
Доведен баща й е. Мрази го също колкото теб.
Семействата са трудно нещо.
Преди да умре, баща ми каза, че имам сестра, която е затворил.
Тя се завърна и избоде окото ми.
Наложи се да я убия. Такъв е животът.
Един кръговрат... Болката ти ми е позната.
Аз също. Не е съревнование, но преживях адски много.
Баща ми уби майка ми, а после аз убих него.
Трудно беше. Повече от това да убиеш сестра си.
Освен това останах с двете си очи.
Трябва ми чук, не лъжица.
Как се отваря това чудо? Да няма нещо...
Четирицифрен код? Рождена дата?
Какво правиш? - Вземам капсулата ви.
Не, няма да го направиш.
Няма да вземете капсулата ни, сър.
Куил, да не преправяш гласа си?
Не, не го правя. - Напротив.
Имитираш богочовека. Странно е.
Не го правя! Това си ми е гласът! - Направи го отново.
Присмиваш ли ми се? - Присмиваш ми се?
Престани. Отново го правиш. - Опитва се да ме имитира.
Достатъчно! Трябва да спрем Танос! - Той започна първи.
Трябва да узнаем къде ще отиде. - Нищото.
Все ще има следваща цел. - Не, не... Нищото?
Това е място. Били сме там. Не струва.
Прощавай, ама това е храната ни. - Вече не е.
Тор, защо би отишъл там?
Защото от години камъкът на реалността е скрит в човек на име Колекционера.
Ако е в него, не е в безопасност. Само глупак би му го дал.
Или пък някой гений. - Откъде знаеш, че отива там?
Камъните са шест.
Танос вече има камъка на силата, който взе след клането в Зандар.
Сви камъка на пространството от мен като унищожи кораба и изби хората ми.
Камъкът на времето и съзнанието са в безопасност в Отмъстителите.
Могъщи герои от Земята. - Като Кевин Бейкън?
Може и да е част от екипа им. Скоро не съм ги навестявал.
Никой не е виждал камъка на душата.
Следователно няма как да го вземе и отива за камъка на реалността.
Тогава трябва да идем в Нищото. - Бъркаш.
Трябва да идем в Нидавелир.
Това е измислена дума! - Като всички.
Това място е истинско? За него се носят легенди.
Там правят най-страховитите оръжия във вселената.
Много бих искал да отида. - Зайо има право.
Явно е най-умният сред вас. - Зайо?
Само джуджето Ейтри може да изкове оръжие.
Ти трябва да си капитанът. - Схватлив си.
Изглеждаш достоен лидер. Ще ме придружиш ли на Нидавелир?
Чакай само да питам капитана. Я почакай, това съм аз.
Да, ще дойда. - Само че капитанът съм аз.
Той ми е нещо като раница. Сядай. Корабът е мой.
Няма да ходим...
За какво оръжие става дума? - Способно да убие Танос.
Не трябва ли всички да имаме такова? - Не, нямате нужната сила.
Ще обезумеете от силата му.
Странно ли е, че го желая още повече? - Не, никак.
Не отидем ли и Танос вземе още един камък,
ще бъде твърде силен да го спрем. - Вече е.
Измислих го. Имаме два кораба и един куп идиоти.
С Грут ще тръгнем с пирата-ангел,
а глупаците ще отидат и ще се опитат да спрат Танос.
Всичко точно ли е? - Да.
Наясно съм, че тръгваш с него, защото Танос няма да бъде там.
Не бива да говориш така на капитана си, Куил.
Хайде, Грут. Остави играта. Ще ти изгние мозъка.
До нови срещи и сбогом, глупаци.
Вижън? Отново ли камъкът?
Сякаш ми говори. - Какво ти казва?
Не зная. Нещо...
Какво усещаш?
Усещам единствено теб.
Влакът е в 10 часа. Ще имаме повече време заедно.
Ако го изпусна? - Ще хванеш този в 11 ч.
Ако изпусна всички влакове?
Ако този път не се върна? - Даде дума на Старк.
Ами ако я дам на теб? - Хората имат очаквания към теб.
Дали сме дума. - Не и един на друг.
Уанда, две години крадяхме тези моменти,
за да видим дали ще се получи между нас.
Не зная. Смятам да говоря от свое име.
Аз мисля... Смятам... - Получава се.
Получава се.
Остани. Остани с мен.
Или пък недей, ако прекалявам...
Ню Йорк нападнат
Какви ли са тези? - За тях ме е предупреждавал камъкът.
Тони Старк в неизвестност
Трябва да вървя. - Вижън, недей.
Ако това е истина, идеята ти няма да е добра.
Уанда... - Вижън!
Острието им ме спря.
Възможно ли е? - Не би трябвало.
Системите ми отказват.
Не биваше да ставаме от леглото.
Вижън!
Предай ни камъка и ще пощадим живота й.
Долу ръцете от него.
Хайде, изправи се. Ставай, да вървим.
Да вървим. - Не.
Моля те, върви. - Помоли ме да остана.
Ще остана. - Моля те.
Ставай! - Не мога.
Не бихме искали да ви убием, но ще го направим.
Няма да ви се отдаде друг шанс.
Можеш ли да се изправиш?
Благодаря ви, капитане.
Да те качим на самолета.
Нали се бяхме разбрали нещо?
Стой близо, дръж връзка и не поемай рискове.
Съжалявам. Просто искахме време.
Накъде, капитане?
У дома.
В безопасност си.
Зехоберяни... - Мамо? Къде е майка ми?
Изберете страна или умрете.
Едната страна е на откровението,
а другата е позната за малцина.
Какво има, малката? - Майка ми.
Къде е майка ми?
Как се казваш? - Гамора.
Истински боец си, Гамора.
Хвани ме за ръката. Ще ти помогна.
Погледни.
Красиво е, нали?
Съвършено балансирано е. Както всичко друго би трябвало да е.
Малко повече в едната или другата страна...
Вземи го. Опитай.
Сега ще се срещнете със създателя си.
Съсредоточи се.
Ето, че се получи.
Гамора?
Дали тези гранати са взривяващи или газови?
Смятам да ги окача на колана си.
Не бих искал да... - Ще те помоля за услуга.
Само кажи каква.
По един или друг начин пътищата ни водят към Танос.
Ето защо ще взема и гранати. Прощавай, какво щеше да питаш?
Объркат ли се нещата...
В ръцете ли съм на Танос...
Искам да ми обещаеш, че ще ме убиеш.
Моля?
Известно ми е нещо, което не знае.
Узнае ли го, цялата вселена ще бъде застрашена.
Какво точно знаеш? - Споделя ли ти, ще знаеш и ти.
Щом е толкова важно, не трябва ли? - Само ако ти се умира.
Защо някой изобщо трябва да умира?
Довери ми се. Убий ме.
Бих искал. Наистина. Само че аз те...
Закълни ми се.
Закълни ми се в името на майка си.
Добре.
Добре, обещавам.
Човече, от колко време стоиш там? - Близо час.
Час? - Шегуваш ли се?
Овладях умението да стоя толкова неподвижно,
че да съм невидим за останалите.
Наблюдавайте.
Ядеш зрънчо! - Движението ми бе толкова бавно,
че беше недоловимо.
Убеден съм, че съм невидим. - Здравей, Дракс.
По дяволите.
Нищото
Мястото изглежда пусто. - Отчитам движение в квадрант 3.
Да, аз също.
Ще кацнем тук.
Не е в мен.
Всеки в галактиката знае, че би продал и брат си,
ако така би добавил дрънкулка към жалката си колекция.
Наясно съм, че камъкът на реалността е в ръцете ти.
Дай ми го и ще си спестиш много болка.
Казах ти, че го продадох.
Защо ми е да те лъжа? - Защото си такъв по природа.
Ще е равно на самоубийство. - Наистина ме разбираш.
Не би продал нещо толкова ценно. - Нямах представа какво е.
По-голям си глупак, отколкото мислех.
Това е той. - Последен шанс, шарлатанино.
Къде е камъкът?
Днес ще плати за смъртта на жена ми и дъщеря ми.
Дракс, почакай. Не още. Почакай.
Дракс, изслушай ме.
Още не е взел камъка. Вземем ли го, ще го спрем.
Първо ще вземем камъка.
Не, не... Ще отмъстя за Овет и Камария.
Спи.
Добре... Гамора и Мантис, поемате отдясно.
Другото дясно.
Защо?
Защо и ти, дъще?
Бързо беше.
Великолепно! Чудесно!
Тъга ли долавям в теб, дъще?
Дълбоко в сърцето си знаех, че те е грижа за мен.
Човек никога не знае.
Реалността често ни разочарова.
Поне така беше преди.
А сега...
...може да бъде каквато пожелая.
Знаел си, че ще дойда. - Разчитах на това.
С теб трябва да си поговорим, малката.
Танос!
Пусни я, грознико! - Питър...
Казах ти да отидеш надясно... - Сега ли? Сериозно?
Пусни я! - Приятелчето ти.
Приемам се повече за убиец на титани и дългосрочна секс играчка.
Пусни я! - Питър.
Или ще се простиш с този скротум на брадичката си!
Не него.
Обеща ми. Даде ми дума.
Дъще, очакваш твърде много от него.
Помолила те е, нали?
Направи го.
Стреляй!
Казах ти да идеш надясно!
Обичам те повече от всичко на света.
Аз също те обичам.
Харесваш ми.
Още ли няма новини за Вижън?
Сателитите са го изгубили над Единбург.
На откраднат самолет с четирима от най-търсените престъпници?
Такива са, защото вие решихте да ги определите като такива.
Роудс, талантът ти да говориш глупости се съревновава с моя.
Не беше ли онзи пакт, Вижън да е заедно с нас.
Помня, че подписахте документите, полковник.
Да, направих го.
За което си платих и цената. - Да не сте размислил?
Не, вече не.
Г-н Секретар?
Куражлии сте, признавам ви го.
На вас би ви се отразил добре малко кураж.
Светът е обгърнат в пламъци и си мислите, че ви е простено?
Не търся прошка. Още по-малко чакам разрешението ви.
Земята изгуби най-добрия си защитник и сме дошли да се бием.
Решите ли да застанете на пътя ни... ще се бием и с вас.
Арестувайте ги. - Разбрано.
Това означава военен съд.
Радвам се да те видя, капитане. - Аз също теб.
Здравей.
Наистина приличате на сдъвкани и изплюти.
Последните две години са били трудни. - Не сме били в петзвездни хотели.
Аз мисля, че изглеждаш страхотно.
Да, върнах се.
Здравей, Брус.
Нат.
Неловка ситуация.
Да предположим, че ще се върнат. - Ще ни открият.
Нуждаем се от всички. Къде е Клинт?
След пакта двамата със Скот приеха сделката.
Заради семействата си. Под домашен арест са.
Скот е Антмен. - Имаме си Спайдърмен и Антмен?
Чуйте ме добре. Танос има най-голямата армия.
Няма да спре, докато не вземе...
...камъкът на Вижън. - Още една причина да го пазим.
Не, ще трябва да го унищожим.
Доста мислих за това нещо в главата ми.
За естеството му. Също така и за състава му.
Вярвам, че бъде ли изложен на достатъчно силен енергиен източник,
нещо, което е близо до неговата сигнатура...
неговата молекулярна цялост ще се разруши.
А също и ти заедно с него. Няма да водим повече този разговор.
Унищожим ли камъка, ще сме сигурни, че Танос няма да го вземе.
Цената е твърде висока.
Единствено ти имаш силата да го направиш.
Танос заплашва да затрие вселената и един живот не бива да ни възпира.
А трябва.
Няма да жертваме живота на Вижън. - Преди 70 години си се жертвал,
за да спасиш колко милиона души? С какво е по-различно това?
Защото имаш избор.
Съзнанието ти е съставено от слоеста структура -
Джарвис, Ултрон, Тони, аз и камъкът.
Всички те са едно цяло и се учат един от друг.
Казваш, че Вижън не е само камъкът? - Премахнем ли го,
ще остане по-голямата част от Вижън. Навярно по-добрата.
Способни ли сме да го направим? - Не и аз. Не и тук.
По-добре потърсете някой бързо, защото Рос няма да ви остави намира.
Аз познавам един човек.
Уаканда
Кралската гвардия са в пълна готовност.
А пограничното племе? - Ще изпратят всички.
Известете и джабарите. М'баку ще иска също да се бие.
Ами този тук? - Може би се е уморил да воюва.
Белия вълк почива достатъчно дълго.
Къде ще е битката? - Надвиснала е над нас.
За цялото време, през което съм служил на Танос,
не съм предавал доверието му нито веднъж.
Достигна ли Титан и камъкът е още прикрепен на дразнещата ти персона,
ще бъда укорен.
Дай ми...
...камъка.
Брей, доста лоялен атрибут си.
Като стана дума за лоялност... Добре знам какво ще кажеш.
Не биваше да си тук. - Щях да се прибера.
Обаче пътят бе дълъг и си помислих... Заклещих се.
А костюмът ти е изключително интуитивен.
Ако някой е виновен, то това си ти, че съм тук.
Какво каза? - Връщам си думите назад.
Сега съм в космоса. - Където не исках да бъдеш.
Тук не сме дошли на излет. Билетът е еднопосочен, разбираш ли?
Не се прави, че не си го обмислил. - Да, направих го.
Няма как да съм кварталният Спайдърмен, ако няма квартал.
Няма голям смисъл, но разбра какво искам да кажа.
Имаме сериозен проблем.
Загазили сме я. Какъв е планът? Казвай.
Гледал ли си онзи стар филм "Пришълците"?
Болезнени са, нали?
Създадени са за микрохирургия. Всеки един от тях...
...може да убие приятеля ти на мига.
Честно да си кажа, не ми е приятел.
Спасяването му е нещо като колегиален жест.
Нищо няма да постигнеш.
Силите ти са нищожни в сравнение с моите.
Да, но някакво хлапе е гледало филми.
Да!
А почакай! Какви са тези неща?
Официално така и не се запознахме. Супер.
Трябва да обърнем кораба. - Да.
Сега искаш да побегнеш? - Не, искам да предпазя камъка.
Аз пък искам да ми благодариш. - За какво?
Замалко да ме запратиш в космоса! - Кой ти спаси магьосническия задник?
Притежаваш завидна самонадеяност.
Признай си, трябваше да се оттеглиш. Дадох ти шанс, ти отказа.
За разлика от всички други, не работя за теб.
Ето защо сме на летяща поничка без подкрепление.
Аз съм подкреплението ви. - Гратисчия си. Възрастните говорят.
Признавам си, объркан съм. Той повереник ли ти е?
Не, не съм. Казвам се Питър.
Доктор Стрейндж. - С прякори ли ще бъдем?
Аз съм Спайдърмен.
Корабът коригира курса си. Очевидно е на автопилот.
Ще може ли да го върнем вкъщи?
Старк, можеш ли да ни върнеш вкъщи? - Да, чух те още първия път.
Не съм убеден, че трябва да го правим.
При никакви обстоятелства не бива да носим камъка на Танос.
Не съзнаваш какъв е залогът. - Напротив, ти не разбираш.
Не разбираш, че Танос беше в главата ми шест години,
откакто изпрати армията си в Ню Йорк и сега той се завръща.
Не съм сигурен дали е по-добър план да се бием на наша или тяхна земя,
но ти видя какво направиха и на какво са способни.
На негова територия няма да ни очаква.
Казвам да пренесем битката на негова земя.
Докторе... Съгласен ли си?
Добре, Старк. Отиваме на негова територия.
Обаче стигне ли се дотам да избирам дали да спася теб, хлапето или камъка,
няма да се поколебая да ви пожертвам.
Не бих могъл да сторя друго, защото залогът е вселената.
Разбирам те. Притежаваш морал.
Разбрахме се.
Хлапе, вече си отмъстител.
Помислих, че може би си гладна.
Винаги съм презирала този трон. - Да, чувал съм го.
Въпреки това се надявах един ден да го наследиш.
Мразех тази зала. Този кораб. Проклинах живота си.
Това също си ми казвала.
Всеки ден...
в продължение на близо 20 години.
Бях още дете, когато ме отвлече.
Спасих те.
Не.
Не, бяхме щастливи на планетата си.
Лягахте си гладни. Преживявахте от огризки.
Планетата ти беше на ръба да погине.
Аз бях този, който го предотврати.
Знаеш ли какво е там сега? Раждат се деца.
Сити са винаги и небето е синьо. Същински рай е.
След като изби половината популация. - Нищожна цена за спасението им.
Ти си луд! - Сметката е проста, малката.
Вселената е безгранична, но не и ресурсите й.
Не бъде ли контролиран животът, той ще престане да съществува.
Нуждае се от корекция. - Няма как да знаеш това!
Единствено аз го съзнавам.
Също така съм единственият, който му стиска да го направи.
Имаше период, когато и ти...
вярваше в същото това и се биеше на моя страна...
...дъще. - Не съм ти дъщеря.
Презирам всичко, на което си ме научил.
А така те превърнах в най-страховитата жена в цялата галактика.
Ето защо ти поверих да откриеш камъка на душата.
Съжалявам, че те разочаровах.
Разочарован съм, но не поради факта, че не го откри.
А защото си го открила и ме излъга.
Небула!
Не го прави. - Сестра ти се промъкна на кораба ми.
Опита се да ме убие. - Моля те, не го прави.
На косъм беше да успее. Затворих я тук.
Да си поговорим.
Спри. Достатъчно.
Кълна ти се в живота си, не съм откривала камъка.
Достъп до базата данни. - Наясно си какво ще стори.
Подготвен е. Отива за камъните. - Няма да вземе всички.
Ще успее. - Няма, Небула.
Открих картата до камъка на душата и сега е на пепел. Изгорих я.
Силна си... Заради мен.
Великодушна си... Заради мен.
Обаче никога не съм те учил да лъжеш. Ето защо не те бива да го правиш.
Къде е камъкът на душата?
Вормир!
Камъкът е на Вормир.
Покажи ми.
Аз съм Грут. - Пикай в чашата, няма да гледаме.
Голяма работа, всеки е виждал вейка. - Аз съм Грут!
Дърво, изнеси чашата в космоса и действай.
Говориш грутски? - Учих го на Асгард в СИП.
Аз съм Грут. - Ще разбереш, щом наближим.
Ковачницата Нидавелир ползва мощта на неутронна звезда.
Това е рожденото място на чука ми. Величествено е.
Добре. Време е да бъда капитан.
Мъртъв брат значи? Неприятна работа.
И преди е бил мъртъв.
Само че този път май е наистина.
Каза също сестра ти и баща ти. - И двамата са мъртви.
Но още си имаш майка? - Уби я тъмен елф.
Най-добър приятел? - Пронизан в сърцето.
Сигурен ли си, че си готов за тази убийствена мисия?
Абсолютно. Гневът, отмъщението, загубата и угризенията
са голям мотиватор, изчистват ума. Така че съм готов.
Да, но този Танос, за когото говорим, е най-опасният враг.
Още не се е бил с мен. - Напротив.
Не се е бил два пъти. А и ще имам нов чук.
Дано си го бива тоя чук.
Аз съм на 1500 години. Убил съм дваж повече врагове,
които са опитали да ме убият, но не са успели.
Жив съм, защото съдбата иска.
Танос е само последният от дълга опашка негодници
и мъстта ми ще го сполети. Съдбата така повелява.
А ако грешиш?
Ако греша, няма какво да губя.
Лично аз имам какво да губя. Много.
Добре.
Е, ако ще убиваш онзи боклук, ще ти трябва повече от едно око.
Какво е това. - На какво ти прилича?
Някакъв идиот изгуби бас с мен на Контраксия.
Дал ти е окото си. - Даде ми 100 кредита.
През нощта се промъкнах и откраднах окото му.
Благодаря ти, сладко зайче.
Аз бих го измил.
Единственият начин да го отмъкна беше да си го завра в... Стигнахме.
Не мисля, че това нещо работи. Всичко изглежда мрачно.
Не е от окото.
Нещо не е наред.
Звездата е изгаснала, а пръстените са замразени.
Нидавелир
Дано тези джуджета са по-добри ковачи, отколкото чистачи.
Може да са осъзнали, че живеят на куп боклуци насред космоса.
Ковачницата не е угасвала от векове.
Каза, че Танос имал желязна ръкавица. - Да, защо?
Случайно да прилича на тази?
Аз съм Грут. - Връщай се в капсулата.
Ейтри, чакай! Спри!
Тор?
Какво се е случило тук? - Ти трябваше да ни защитаваш.
Асгард трябваше да ни защити! - Асгард е унищожен.
Ейтри, ръкавицата. Какво си направил?
На този пръстен живееха 300 джуджета.
Изпълних това, което той искаше, за да ги спася.
Направих това, което пожела.
Устройство, улавящо и насочващо енергията на камъните.
И въпреки това накрая изби всички.
С изключение на мен. "Животът е твой" - каза той.
"Но ръцете ти... ръцете ти са само мои."
Ейтри, не е до ръцете ти. Всяко оръжие, създадено някога от теб,
всяка брадва, чук, меч - всичко е в главата ти.
Знам, че всичко изглежда изгубено. Повярвай ми, зная.
Но заедно - ти и аз - можем да погубим Танос.
Мантис, слушай много внимателно. Трябва да се срещнем на Титан.
Какво става? - Мисля, че стигнахме.
Не мисля, че това нещо има функция за самопаркиране.
Сложи си ръцете в кардана и го захвани с тези.
Ясно? Трябва да действаме в синхрон. - Добре, готов съм.
Трябва да завием!
Титан
Добре ли си?
Беше на косъм.
Длъжник съм ти. - Ако извънземни снесат яйца в мен
и изям някого от вас, съжалявам.
Повече да не съм чул и една препратка към попкултурата!
Ясно? - Опитвам се да кажа, че нещо идва.
Танос!
Моля те, не снасяй яйца в мен!
Кротко, клоун!
Умри, одеяло на смъртта!
Всички на място и се успокойте!
Ще ти задам този въпрос само веднъж. Къде е Гамора?
Имам по-добър въпрос: Коя е Гамора? - Имам още по-добър: Защо е Гамора?
Казвай къде е момичето или ще изпържа изродчето.
Гръмни моя човек и аз ще гръмна твоя.
Направи го, Куил. Ще го понеса. - Няма да го понесе!
Права е. - Значи няма да ми кажете къде е?
Ще пречукам и трима ви и лично ще го изкопча от Танос!
Нека те питам само веднъж. На кой господар се кланяш?
И какво трябва да отговоря: "На Исус"?
Ти си от Земята. - От Мисури съм.
Това е на Земята, тъпчо. Споко! - Значи не си с Танос?
С Танос?
Не. Тук съм да убия Танос. Отвлече момичето ми.
И кои сте вие? - Ние сме отмъстителите, човече.
Тор ни разказа за вас. - Познаваш Тор?
Висок, не толкова добре изглеждащ, имаше нужда от спасяване.
Къде е сега?
С тухла ли ще го замеряме? - Това е калъп. За оръжие на крал.
Трябваше да е най-великото на Асгард.
На теория може да призове Биврьост. - Имаше ли си име?
Гръмотрошач. - Много се филмирате.
Как ще го направим?
Трябва да запалиш отново пещта
и да събудиш сърцето на умираща звезда.
Зайо, стартирай капсулата.
Какво се е случило на тази планета? 8 градуса отклонение от оста.
Гравитацията е във всяка посока.
Имаме едно предимство - той ще дойде при нас.
Ще го използваме. Имам план, поне в начална фаза.
Примамваме го, заковаваме го и взимаме нужното без размотаване.
Трябва ни само ръкавицата. Прозяваш ли се, докато говоря?
Чу ли въобще какво казах? - След "имам план" спрях да слушам.
Мистър Клийн не е в час. - Планирането не е силната им страна.
А коя е силната им страна? - Сритваме задници.
А така.
Просто елате тук, моля. Г-н Господар, бихте ли ги сбрали?
Не господар, Звезден Властелин.
Трябва да се обединим. Само ако сте ербап...
Пич, не ни наричай "ербап". Не знаем какво значи. Оптимисти сме.
Харесвам плана ти, освен че не струва. Остави го на мен и ще е супер.
Кажи му за танцовото състезание. - Какво състезание?
Като "Вихърът на танца"? - Точно като него!
Още ли е най-великият филм в историята?
Никога не е бил. - Не го насърчавай.
Няма да получим помощ от Флаш Гордън. - Това е комплимент. Аз съм получовек.
Така че 50-процентната ми тъпост е ваша 100-процентова.
Математиката ти взривява ума ми. - Извинете.
Но приятелят ви често ли прави така?
Стрейндж? Добре ли си?
Върни се.
Какво беше това? - Отидох в бъдещето,
за да видя алтернативните развръзки от предстоящия сблъсък.
Колко видя? - 14 000 605.
В колко побеждаваме?
В една.
Вормир
Дано не си ме излъгала и камъкът наистина да е там.
Заради сестра ти.
Добре дошъл, Танос, сине на Арас.
Гамора, дъще на Танос. - Познаваш ли ни?
Мое проклятие е да познавам всеки, влязъл тук.
Къде е камъкът на душите?
Знай, че изисква ужасна цена.
Готов съм.
Всички така мислим в началото.
Но всички грешим.
Как познаваш това място толкова добре?
В предишен живот аз също търсих камъните.
Дори държах един в ръката си.
Но той ме прокле и ме заточи тук,
за да водя други към съкровище, което не мога да притежавам.
Това, което търсиш, се намира пред теб.
Както и това, от което се боиш.
Какво е това? - Цената.
Душата заема специално място сред камъните на безкрайността.
Наречете това специално място "необходима мъдрост".
Кажи ми какво изисква.
За да се увери, че притежателят му разбира мощта му,
камъкът изисква жертва. - На какво?
За да вземеш камъка, трябва да изгубиш това, което обичаш.
Душа за душа.
Цял живот мечтаех за ден, за момент,
в който си получаваш заслужено.
Винаги бях толкова разочарована.
А сега...
Ти убиваш и измъчваш...
...и го наричаш "милосърдие".
Вселената те осъди.
Попита я за цената и тя ти отказа.
Провали се.
Да ти кажа ли защо?
Защото ти не обичаш нищо. Никого.
Не.
Сериозно ли? Сълзи?
Не са за него.
Не. Това не е любов.
Веднъж вече пренебрегнах съдбата си.
Не мога да си позволя втори път същата грешка. Дори заради теб.
Съжалявам, малката.
Не!
Снижаване до 2600, посока 0-3-0. - Надявам се да си прав
или ще се приземим много по-бързо, отколкото предполагаш.
Когато каза, че ще отворим Уаканда за света,
не това си представях. - А какво си представяше?
Олимпийски игри. Дори верига кафенета.
Да се кланяме ли? - Да, той е крал.
Май винаги ти благодаря за нещо.
Какви ги вършиш? - Не правим такива неща тук.
Колко голяма атака очакваме? - Трябва да очакваме доста сериозна.
Ще получите кралската ми стража, гранично племе.
И...
Един не толкова стабилен 100-годишен човек.
Как си, Бък? - Не съм зле, за края на света.
Структурата е полиморфна.
Прикрепихме невроните непоследователно.
Защо просто не препрограмирахте синапсите да взаимодействат свързано.
Защото не се сетихме.
Несъмнено сте дали всичко от себе си. - Можеш ли да го направиш?
Има повече от два трилиона неврони.
Една грешка може да причини каскаден срив.
Ще отнеме време, братко.
Колко? - Възможно най-дълго.
Нещо навлезе в атмосферата.
Капитане, имаме проблем.
Обичам това място. Не бързайте да се радвате.
Идват още извън купола.
Твърде късно е. Трябва да унищожим камъка.
Вижън, връщай се на масата. - Ще ги удържим.
Уанда, излезе ли камъкът от главата му, го взриви.
Ще го направя. - Евакуирайте града.
Включете всички защити. И дайте щит на този човек.
Май не схващаш научната част. Всеки един пръстен е гигантски.
Ще ти е нужно нещо още по-огромно. - Остави го на мен.
В космоса сме. Трябва ти само въже...
Пали двигателите!
Още мощност, зайо!
Браво на теб, момче.
Това е Нидавелир.
По дяволите. - Какво "по дяволите"?
Механизмът е парализиран. Металът не може да се нагрее.
Колко време ще е нужно? - Минути или повече. Защо?
Ще го задържа отворен. - Това е самоубийство.
Както и да срещна Танос без брадвата.
Как е, Брус? - Вече му свиквам.
Жестоко е! Все едно съм Хълк, без да съм наистина.
Добре съм.
Два топлинни признака откъм дърветата.
Благодаря ти, че си до нас. - Разбира се, братко.
Къде е другият ти приятел? - Ще платиш за живота му с твоя.
Танос ще получи камъка. - Няма да стане.
Сега сте в Уаканда. Танос няма да получи нищо,
освен пепел и кръв.
Ние имаме кръв за проливане.
Предават ли се? - Не точно.
Какво, по дяволите...
Май я вбесихме.
Като камикадзета са.
Виждаш ли зъбите им? - Оттегли се да не си опърлиш крилата.
Капитане, ако тия уроди ни заобиколят,
нищо няма да стои между тях и Вижън. - Ще ги държим отпред.
Как да го направим?
Ще отворим преградата.
По мой сигнал, отворете северозападен сектор 17.
Моля за потвърждение, кралю. - По мой сигнал.
Това ще е краят на Уаканда.
Тогава ще е най-достойният край в историята.
Да живее Уаканда!
Сега!
Колко време още, Шури? - Едва започнах, братко.
Побързай.
Вси отци, дайте ми сила. - Разбираш ли, момче?
Ще поемеш пълната мощ на звезда.
Това ще те убие. - Само, ако умра.
Да, това означава, че "ще те убие".
Задръж го, Тор!
Тор, кажи нещо.
Тор, добре ли си?
Мисля, че умира. - Трябва му брадвата.
Къде е дръжката?
Дърво, помогни ми да намеря дръжката!
Твърде много са!
Яко сте прецакани.
Дайте ми Танос!
О, да.
Нещо много повече си от Танос.
Разбирам, че Моу е мъртъв.
Този ден взе много жертви.
Все пак той изпълни мисията си. - Може да съжаляваш.
Изправи те срещу Великия магьосник на мистичните пазители.
Къде мислиш те докара?
Нека позная. В дома ти?
Беше.
И беше прекрасен.
Титан беше като повечето планети. Твърде много гърла за изхранване.
Бяхме застрашени от заличаване, аз предложих решение.
Геноцид.
Но случаен, безстрастен, без оглед на бедни и богати.
Бях обявен за луд.
Предвижданията ми станаха реалност.
Поздравления, ти си пророк. - Аз съм оцеляващ.
Който иска да избие трилиони.
С всичките шест камъка мога просто да щракна с пръсти
и да прекратя мъките им. Наричам това "милосърдие".
После какво? - Най-накрая ще си почина.
Ще съзерцавам изгрева на една благодарна вселена.
Най-трудните решения изискват най-силната воля.
Ще откриеш, че нашата воля не отстъпва на твоята!
"Нашата"?
Фасулска работа, Куил. - Да, ако целта ти е да го вбесиш.
Не позволявай да затвори юмрука си.
Магия. Още магия!
Магия с ритник. Магия с...
Инсект!
Виж ти. - Трябваше да ме убиеш.
Щеше да е загуба на части!
Къде е Гамора?
Успя ли? Контролирай го. - Побързайте, много е силен.
Паркър, помощ! Няма да удържи още дълго. Тегли!
Смятах те труден за залавяне. За протокола, това е моят план.
Май не си толкова силен сега? Къде е Гамора?
Моята Гамора. - Мечтай си! Къде е?
Той страда. - Добре.
Жалее.
Кого има това чудовище, че да жалее?!
Гамора.
Какво? - Заведе я на Вормир.
Върна се с камъка на душата.
Но тя не се върна.
Куил, трябва да се успокоиш. Осъзнаваш ли го?
Недей, почти изтеглихме ръкавицата!
Кажи ми, че тя лъже.
Задник, кажи ми, че не си го направил!
Налагаше се.
Не си го направил. Не.
Не! Не си го направил! - Куил!
Стига, спри!
Спри! - Излиза, изтръгвам я!
Боже.
Елате ми, космически помияри!
Елате! Поемете това!
Колко искаш за оръжието? - Не е за продан.
Тогава колко за ръката?
Ще я пипна аз тази ръка.
Нова прическа? - Да не би да копираш брадата ми?
Между другото, това е мой приятел. - Аз съм Грут!
Аз съм Стив Роджърс.
Изтеглете се веднага!
Фокусирай огъня по левия фланг. - Правя го.
Защо през цялото време тази беше горе?
Тя е на бойното поле. Вземете го.
Имаме проблем при Вижън.
Някой да отиде при Вижън! - Аз поемам.
Тръгвам.
Ще умре сам, както и ти. - Не е сама.
Не си го помисляйте. Тук не е Ню Йорк. Този костюм сритва задника на Хълк.
Не!
Вижън има нужда от подкрепа.
Хълк, знам, че изскачаш в последната секунда,
но това е най-последната от последните секунди!
Хълк!
Не!
Да ти го начукам, голям зелен тъпанар! Сам ще се оправя.
Ела ми!
До скоро.
Хълк, имаме много нерешени проблеми.
Мислех те за страховита машина, но ти умираш като всеки друг.
Махай се оттук!
Тръгвай!
Това беше гнусно.
Нали ти казах да тръгваш? - Ние не разменяме животи, капитане.
Държа те! Държа и теб!
Съжалявам, че не помня имена.
Пълен си с номера, магьоснико.
Но така и не използва най-силното си оръжие.
Фалшив камък.
Хвърли още една луна по мен
и ще откача. - Старк.
Познаваш ли ме? - Да.
Не си единственият прокълнат с познание.
Единственото ми проклятие си ти.
Хайде!
И всичко това за капка кръв.
Имаш уважението ми, Старк.
Приключа ли, половината човечество ще живее.
Надявам се, че ще те запомнят.
Старк.
Пощади живота му и ще ти дам камъка.
Повече без номера.
Недей.
Остана един.
Къде е?!
Изгубихме ли?
Защо го направи?
Всичко вече е към края си.
Добре ли си?
Чакай, какво има?
Той е тук.
Всички да дойдат на моите координати. Предстои нападение.
Какво става?
Капитане, това е той.
Очите на четири. Бъдете в готовност.
Уанда, време е.
Не! - Те не могат да го спрат, ние можем.
Ти имаш силата да унищожиш камъка. - Недей.
Трябва. Моля те.
Времето ни изтича. - Не мога.
Разбира се, че можеш.
Ако вземе камъка, половината вселена ще умре.
Не е честно.
Не трябваше да си ти, но се налага.
Няма проблем.
Ти никога не можеш да ме нараниш.
Усещам само теб.
Всичко е наред.
Обичам те.
Разбирам, дете мое.
По-добре от всеки друг.
Никога не би могъл.
Днес изгубих повече, отколкото допускаш.
Но сега не е време за жалеене.
Сега... не е никое време.
Не!
Казах ти, че ще умреш за това.
Трябваше да...
Трябваше...
Трябваше да посечеш главата.
Не!
Дъще?
Успя ли?
Да.
Какво ти струваше?
Всичко.
Какво направи?
Какво направи?!
Къде отиде той?
Тор?
Къде отиде? - Стив?
Ставай, генерале. Ставай.
Това не е място, на което да умреш.
Аз съм Грут.
Не, не, не!
Грут... Не.
Сам!
Сам, къде си?
Нещо се случва.
Куил.
Спокойно, Куил. - Майчице...
Тони.
Нямаше друг начин.
Г-н Старк.
Не се чувствам добре.
Добре си. - Не знам какво става.
Не искам да си отивам, сър. Моля ви, не искам!
Съжалявам.
Той успя.
Какво е това? Какво става?
Боже мили.
Превод и субтитри: Владислав Владев и Симеон Димитров
<<< УНАКС ТИЙМ < 2018 > UNACS TEAM >>>
След десет минути следват финални пост кредити.
В ролите: РОБЪРТ ДАУНИ ДЖУНИЪР
КРИС ХЕМСУЪРТ МАРК РЪФАЛО
КРИС ЕВЪНС СКАРЛЕТ ЙОХАНСОН
ДОН ЧИЙДЪЛ БЕНЕДИКТ КЪМБЪРБАЧ
ТОМ ХОЛАНД ЧАДУИК БОУЗМАН
ЗОУИ САЛДАНА
КАРЪН ГИЛЪН
ТОМ ХИДЪЛСТЪН ПОЛ БЕТАНИ
ЕЛИЗАБЕТ ОЛСЪН АНТЪНИ МАКИ
СЕБАСТИАН СТАН ИДРИС ЕЛБА
ДАНАЙ ГУРИРА
ПИТЪР ДИНКЛИДЖ
БЕНЕДИКТ УОНГ ПОМ КЛЕМЕНТИЕВ
ДЕЙВ БАТИСТА
ВИН ДИЗЕЛ в гласа на Грут БРАДЛИ КУПЪР в гласа на Ракета
ГУИНЕТ ПОЛТРОУ БЕНИСИО ДЕЛ ТОРО
ДЖОШ БРОЛИН в гласа на Танос
КРИС ПРАТ
и други.
ОТМЪСТИТЕЛИТЕ: ВОЙНА БЕЗ КРАЙ
Все още никаква вест от Старк? - Нищо още.
Наблюдаваме всички сателити.
Какво има? - Множество същества в Уаканда.
Сигнатурата като от Ню Йорк ли е? - Десет пъти по-голяма.
Обади се на Клинт... - Ник, внимавай!
По дяволите!
Добре ли са? - Няма никой тук.
Обади се в щаба. Код червено.
Ник.
Хил?
О, не...
Какво...
Изпращане