www.titlovi.com
Ponekad ja stojim gledajući moju suprugu, a da ona ne zna da sam ja tu
Kada je prvi put ušla u tu sobu ona je rekla ...
O,kako je lepo, ovde se osećam kao kod kuće.
Mi se nismo dugo poznavali.
Sreli smo se na konferenciji biskupa u Trondhelmu.
Ona je tamo došla kao novinar.
Pričao sam joj o parohijskom imanju, koje se nalazi tu.
Usudio sam se da joj predložim posetu kada se konferencija završi.
Tada sam je pitao,, da se uda za mene
Ona nije odgovorila, ali kada smo ušli u sobu, rekla je
O, kako je lepo. Ovde se osećam kao da sam kod kuće.
Otada, mi vodimo miran i srećan život na ovome imanju.
Eva mi je , naravno, ispričala o svom ranijem životu.
Pošto je završila školu, nastavila je da pohađa koledž,
verila se sa jednim doktorom i živela sa njim nekoliko godina.
Napisala je dve male knjige.
Razbolela se od tuberkuloze, raskinula veridbu.
I preselila se iz Osla u jedno malo mesto na jugu Norveške,
gde je počela da radi kao novinar.
Ovo je njena prva knjiga, koja mi se veoma dopada.
Napisala je....
'Čovek mora da uči da živi ja učim svaki dan'
Moja najveća prepreka je što ne znam ko sam
'Polako i oprezno tražim put'
'Ako me neko voli ovakvu'
Najzad se usuđujem da pogledam u sebe
za mene je to tako daleko.
Želeo sam da joj kažem bar jedanput,.
da je volim celim srcem,
ali ne mogu to da kažem tako da bi mi ona poverovala
Ne mogu da nađem prave reči
Pisala sam mami, da li smetam?
Ne, ne. Uđi.
Isključiću radio, Mogu da dođem kasnije
Ne,molim te pročitaj mi pismo
'Draga mama, juče sam bila u gradu i srela sam Agnes'
koja je bila u poseti svojim roditeljima'
'Rekla mi je da je Leonardo umro'''
'Znam da to mora da je strašan udarac za tebe'
Sada se pitam, da li bi volela da dođeš i da nas posetiš'
''na nekoliko dana ili nedelja''
''Da ti ne bi odmah rekla ne''
''kuća je veoma prostrana'
'Imaćeš svoju sobu, sa svim pogodnostima'
'Imamo klavir i moći ćeš da vežbaš kadgod poželiš'
'Bila bi to promena od hotela'
'Molim te,kaži da dolaziš''
'Imaćeš našu stalnu pažnju i razmazićemo te'
'Prošle su godine, otkako smo se videle -7 godina u oktobru'
-'S ljubavlju od Viktora i Eve' -To je lepo
-Da li si siguran? -Da, jesam.
-Radujem se što si ovde. -Da,fantastično.
-Bilo je to dugo putovanje. -Da, znam.
Kako je ovde lepo!
-Molim te, ostani dugo. -Zaista, hoću.
Ne mogu da verujem da si ovde
Hajdemo u jednu lepu, dugu šetnju
Kako su torbe teške, da li si donela svu svoju muziku?
Da,ja ostajem zauvek!
Daćeš mi neke časove,zar ne?
-Da, gde je Viktor? -On trenutno nije kod kuće
Mislili smo da nećeš doći tako rano
-Ovo je tvoja soba, -Oh, zar nije lepa?
I kakav Lep pogled!
Kupatilo je ovde
Kako je lepo i moderno
Nadam se da je jedan orman dovoljan.
Sve je lepo Ja sam, zaista, veoma umorna.
Sedela sam sa Leonardom toga poslednjeg dana i noći
On je imao jake bolove i svakih dva sata je primao injekcije
Ponekad je plakao, jer ga je bolelo. On se nije plašio umiranja.
Napolju su nešto gradili.
Pokušali smo da dobijemo drugu sobu, ali mnoga...
odeljenja su bila zatvorena zbog renoviranja.
Predveče, buka bi prestala. i ja sam mogla da otvorim prozor.
Vrućina spolja, bila je poput zida i nije bilo povetarca
Uveče je došao doktor, jedan naš stari prijatelj.
Rekao je da nije mnogo preostalo
Leonardo će da dobije injekciju svakih pola sata,
tako da će da napusti ovaj svet bez bolova.
Doktor je izašao, a medicinska sestra je ušla,
rekla je da bi trebalo da jedem, ali ja nisam bila gladna.
Bilo mi je muka zbog neprijatnog mirisa.
Leonardo je zaspao...
a kada se probudio, zamolio me je da napustim sobu..
Pozvao je dežurnu sestru i ona je donela injekciju.
Nekoliko minuta kasnije, ona je izašla i rekla da je Leonardo umro.
Sedela sam pored njega te noći.
On je bio moj prijatelj 18 godina.
Živeli smo zajedno 13 godina i nikada se nismo posvađali.
Dve godine je znao da je ...
bolestan i da nema nade.
Kad god sam mogla, odlazila sam u njegovu vilu kod Napulja.
Bio je ljubazan i pažljiv, i radovao se mome uspehu.
Mi smo se smejali i slušali smo često kamernu muziku.
On skoro nikad nije spominjao bolest, a ja ga nisam zapitkivala.
Jednoga dana on me je pogledao
onda se nasmejao i rekao:
''Sledeće godine u ovo vreme, neće me biti...
ali ja ću uvek da budem s tobom.''
''Uvek ću misliti na tebe.''
Bilo je lepo od njega što je tako govorio...
Ali on je voleo da bude teatralan.
Ne mogu da kažem da dalje idem kroz život tugujući.
Naravno, da osećam prazninu, ali ne smem se zakopati.
Da li misliš da sam se mnogo promenila?
-Ostala si ista. -Naravno, farbam kosu.
Međutim ostala sam ista, zar ne?
Kupila sam ovaj komplet u Cirihu.
Videla sam ga u izlogu i probala sam ga...
i odlično mi stoji.
-Da li i ti misliš da je lep? -Da, veoma.
Hoćeš li da mi pomogneš sa ovom torbom? Leđa me mnogo bole.
Imaš li neku ploču da stavim ispod dušeka?
Juče smo stavili jednu.
Eva, dušo šta to znači? Da li sam rekla nešto pogrešno?
Ja se samo radujem, što te vidim.
Zagrli me čvrsto, kao kad si bila mala devojčica.
Ja samo pričam o sebi.
Kaži mi ti nešto o sebi. Kako je kod tebe?
Oh, dobro.
Zar ne vodiš jedan zatvoren život?
Ne, mi imamo naš parohijski posao.
Da, naravno.
Ja često sviram orgulje. Prošlog meseca sam imala muzičko veče.
Svirala sam i razgovarali smo o svakom komadu.
-Nadam se da ćeš svirati i meni. -Volela bih.
Imala sam pet školskih koncerata u Los Anđelesu.
Svaki put 3000 dece. Ja sviram i pričam sa njima.
Imala sam ogroman uspeh.
Ima nešto, što moram da ti kažem.
Helena je ovde.
Trebalo je da mi kažeš.
Da sam ti rekla, ti ne bi došla.
-Ja sam sigurna da bih. -A ja sam sigurna da ne bi.
Zar nije Leonardova smrt dovoljna? Zašto ste onda doveli jadnu Lenu?
Ona je ovde poslednje dve godine.
Viktor i ja smo je pitali da li bi volela da živi sa nama.
-Pisala sam ti. -Nikada nisam dobila to pismo.
Ili nisi nikad htela da ga pročitaš.
Zar nisi bila malo nepravedna?
Jesam. Izvini.
Ne mogu da podnesem da je vidim. Bar ne danas.
Helena je divna osoba. Ona čezne da te vidi.
Izgleda da je njoj lepo u ovoj kući.
Želela sam da bude sa mnom.
Da li si sigurna da joj je ovde bolje?
Da. I ja imam nekoga o kome brinem.
Da li je ona... Ja mislim...
Da li je lošije?
Oh, da ona je lošije. To je takva bolest.
Pođimo onda da je vidimo.
-Da li si sigurna? -Nemam drugi izbor.
Neki ljudi su tako naivni.
-Misliš na mene? -Shvati to kako želiš.
Mislila sam na tebe često,svaki dan.
Helena se plaši da te ne zarazi.
Nisam bila prehlađena 20 godina.
Kako lepu sobu imaš!
Ja imam isti pogled iz moje sobe.
Helena želi da joj pridržiš glavu.
-Ovako? -Da.
Drago mi je što Eva brine o tebi.
Mislila sam da si još uvek u onoj kući. Nameravala sam da te posetim.
Ali ovako je mnogo bolje, zar ne?
Sada možemo da budemo zajedno svaki dan.
-Da li te boli? -Ne.
Kako si lepo očešljala kosu.
To je tebi u čast.
Hoćeš li da ti čitam na glas? Da li bi to volela?
I možemo da se vozimo. Nisam nikada bila u ovim krajevima.
Šta?
Helena kaže da si ti veoma umorna...
i da se ne naprežeš više danas.
U redu mama.
-Zar Lena nema neki ručni sat?
Daću ti moj.
To je poklon od jednog obožavaoca, koji je rekao da ja uvek kasnim.
-Da li će Lena da ruča sa nama? -Ne, ona je na dijeti.
Ona je isuviše mnogo jela dok je bila u bolnici.
Zašto se osećam kao da imam temperaturu?
Zašto želim da plačem?
Tamo ću da budem postiđena. To je ideja.
Onda i griža savesti. Uvek griža savesti.
A tako sam žurila da stignem ovde.
Šta sam očekivala?
Za čim sam tako očajnički čeznula?
Ova neobična majka!!
Trebalo je da je vidiš kad sam joj rekla da je Lena kod nas.
Smogla je snage da se osmehne...
uprkos iznenađenju i zaprepašćenju.
I dok smo stajale pred vratima Lenine sobe:...
glumica pre svog izlaska na pozornicu, uplašena, ali sabranih misli.
Predstava je bila odlična.
Zašto je ona uopšte došla ovde?
Šta je ona očekivala od ovog susreta posle 7 godina?
-Šta je očekivala? -Pitam se.
I šta sam ja očekivala?
Da li čovek prestaje da se nada?
Ne mislim tako.
Nikad se ne prestaje biti majka i ćerka.
Nema svrhe plakati.
Do đavola!Sedela je tamo i gledala me netremice!
Držala sam joj lice, te sam osetila kako joj bolest pulsira u vratnim misićima.
Do đavola.
Razmišljajući kako ne mogu da je odnesem u moj krevet i...
da je tešim, kao što sam to činila kada je imala 3 godine.
To nežno, napaćeno telo...
to je moja Lena!
Ne plači, za ime Boga.
Jedan pisac čije sam ime zaboravila rekao je,...
''To je poput duha koji pada na tebe...''
''Kada otvaraš vrata dečije sobe...''
''pošto si već odavno zaboravio da je to dečija soba.''
Da li misliš da sam odrasla?
Biti odrastao, to je kao da znaš...
da vladaš svojim sanjarenjima i nadanjima.
Da li tako misliš?
Možda prestaješ da se čudiš.
Ti sa tom svojom starom lulom izgledaš razumno..
Ti si sasvim odrastao.
-Ja se iznenađujem svakog dana. -Čemu?
Tebi.
I ja imam nerazumne snove i nadanja.
A osim toga, tu je i čežnja.
-Čežnja? Da.Ja čeznem za tobom.
To su veoma lepe reči.
Reči koje, zapravo ništa ne znače.
Odrasla sam sa lepim rečima.
Mama nije besna, ili razočarana ili nesretna...
Ona oseća ''Bol''.
I ti imaš mnogo takvih reči.
Kod tebe je to neka vrsta profesionalnog oštećenja.
Kada ti kažeš da čezneš za mnom kada sam ja ovde,...
Onda postajem sumljičava.
-Ti znaš šta ja mislim. -Ne.
Kada bih to znala, ti nikada ne bi došao na ideju da kažeš tako.
Moram da pogledam teleće pečenje.
Mama smatra da sam loša kuvarica.
-Mama misli da si ti -Odlična kuvarica. Hvala!
I ona pije kafu bez kofeina.
Skratiću moju posetu.Mogu da ostanem 4 dana.
Onda ću da idem u Afriku, kako sam prvobitno planirala.
To vređa, Šarlotu.
To vređa.Vređa.Vređa.
Često sam se pitala zašto ona loše spava.Sada znam zašto.
Ako bi ta žena normalno spavala, tada bi njena vitalnost uništila okolinu.
Njena nesanica je prirodna ravnoteža za višak njene energije.
Obući ću moju crvenu haljinu da bih prkosila Evi.
Sigurna sam da ona misli da bih trebala da budem u crnini.
Vidi kako se pažljivo obukla za večeru.
Njena haljina nas na diskretan način podseća...
da je ona usamljena udovica.
Ljuta sam sve vreme.
Viktor i Eva su ljubazni prema meni.
Viktor je jedna dobra duša. Što je sreća za Evu, plačljivicu.
Čini mi se da tuš ne radi.
Da, radi!
-Kako divna haljina! -Da li mi lepo stoji?
Jednog dana sam srela prijatelja koji je rekao,...
''Upravo dolazim sa jedne modne revije.''
''Tamo su prikazali divnu crvenu haljinu koja tebi potpuno odgovara!''
U tvoje zdravlje Šarlot. Drago nam je što si sa nama.
Evo, pogledaj da li sam ostavila moje naočare na stolu.
To je bio moj agent, on je tako sladak.
Jedini prijatelj koji mi je ostao. Ti se sećaš njega. Stari Pol.
Mi već 30 godina radimo zajedno.
Kakav divan stari instrument. Kakav dražestan ton.
A tek zvuk.
Sada sam stvarno srećna.
-Nisam trebala da se brinem. -Šta time misliš, mama?
Uznemirena sam što te vidim posle toliko godina.
Malo je falilo da ne dođem.
Ova kafa bez kofeina nije baš ništa posebno...
ali šta da radim kad ne mogu da spavam?
Vidim da se baviš Šopenovim preludijima.
-Odsviraj nešto. -Ne sada.
Ne budi detinjasta. Biće mi veliko zadovoljstvo.
Ali ti si želela da sviraš mami.
Ali ja sam tako daleko. I tehnički to nije doterano.
Ja čak nisam marila da naučim kako da postavim prste.
Draga, nemoj više da se izvinjavaš. Samo počni da sviraš.
Najdraža moja Evo.
-Da li je to sve? -Ja sam tako dirnuta.
-Da li ti se to svidelo? -Ti mi se sviđaš.
-Ne shvatam šta time želiš da kažeš. -Odsviraj nešto drugo.
-Šta nije valjalo? -Sve je bilo u redu.
Tebi se nije svidela moja interpretacija.
Mi svi imamo svoj vlastiti stav.
Tačno. Ja želim da znam tvoj.
-Ti si ljuta. -Ne, Ja sam uznemirena.
Ti nećeš da mi kažeš tvoju ideju za ovaj preludijum.
U redu,ako ti insistiraš.
Tvoja tehnika nije bila loša, mada...
je trebalo da se više zainteresuješ za Kortovu postavku prstiju.
Ali hajde da pričamo samo o koncepciji.
Šopen je emotivan, ali nije sentimentalan.
Osećanje je nešto sasvim drugo od sentimentalnosti.
Taj preludijum nam govori o bolu, a ne o sanjarenjima.
Mora da budeš smirena, jasna i odlučna.
Pogledaj samo te prve tonove.
To boli,ali on to ne pokazuje.
Zatim kratkotrajno olakšanje.
Ali ono se odjednom udaljava i bol postaje ista.
Čitavo vreme je potpuno savlađivanje.
Šopen je bio strastan,ponosan, gorući i veoma čovečan.
On nije bio biće,koje uvek ima ista osećanja.
Ovaj preludijum mora da se odsvira, tako da ne zvuči lepo.
On se nikada neće dopasti. On mora da zvuči loše..
Moraš to s naporom da izvedeš. te da se izboriš za to.
Kao ovo ovde.
Razumem.
Nemoj da se ljutiš na mene.
Zašto bih se ljutila? Naprotiv.
Već 45 godina ja radim na ovim užasnim preludijima.
Oni još uvek sadrže mnogo tajni.
Kada sam bila mala,divila sam se tebi mnogo.
Onda sam postala prilično umorna od tebe i tvoga klavira.
Sada ti se ponovo divim, ali potpuno drugačije.
-Onda postoji neka nada. -Da,rekla bih tako.
Evo,gde si ti?
Na spratu sam mama.
Presvukla sam se,tako da možemo da idemo u šetnju kad god hoćete.
-Da li je ovo dečija soba? -Da,to je Erikova soba.
Čudno,da ste je ostavili ovakvu.
Često pričamo o njenom preuređenju
Ponekad ja dođem i sednem ovde, te pustim da mi misli lutaju.
-Hajdemo! -Čekaj mama,molim te.
Ovde osećam neku lepu atmosferu.
Erik se utopio dan pre njegovog rođendana.
Ali ti to znaš.
To je bilo isuviše mnogo za Viktora Spolja,ja sam mnogo tugovala.
Duboko unutra sam osećala da je on još uvek živ,
da mi živimo blizu,jedno pored drugoga.
Sve što treba da uradim je da se koncentrisem i on je ovde.
Ponekad,kada zaspim mogu da ga osetim
njegov dah na mome licu,
i kako me dodiruje svojom rukom.
On živi jedan drugi život, ali možemo se zbližiti kad god želimo.
Ne postoje nikakve granice, niti neki nesavladivi zid.
Pitam se kako izgleda stvarnost gde moj mali dečak živi.
Znam da to ne može da se opiše
To je svet slobodnih osećanja
Da li znaš na šta ja mislim?
Čovek je,za mene,nepoznato stvorenje.
kao neka neshvaćena misao.
U čoveku postoji sve,od najuzvišenijeg do najnižeg.
Čovek je oličenje BOGA, a u Bogu postoji sve.
Tako su stvorena ljudska bića, ali i demoni
i sveci,i proroci,i umetnici, i rušitelji.
Sve postoji jedno pored drugoga.
To je poput ogromnih modela, koji se stalno menjaju.
Na taj način mora postojati i neograničeno mnogo stvarnosti,
ne samo stvarnost koju mi razumemo našim otupljenim osećajima,
nego čitav košmar stvarnosti, koji se prepliće
jedan iznad drugoga,iznutra i spolja.
Verovati u granice je samo strah i umišljenost.
Ne postoje granice ni u mislima, ni u osećanjima.
Uplašenost je ta,koja postavlja granice.
Kada sviraš lagani stav
u Hamarklaver sonati
moraš da osetiš da živiš u svetu bez ograničenja,
unutar nekog kretanja,koje nikada nećeš sagledati niti istražiti.
Hajdemo u šetnju, pre nego se isuviše smrači.
Čini mi se da čujem Helenu kako zove. Izvini.
Mislim da je Eva veoma nesrećna.
Uplašim se kada čujem kako ona rezonuje.
Samo trenutak,Šarlota.
Pokušaću da ti objasnim, kako ja vidim moju ženu.
Kada sam pitao Evu da se uda za mene, rekla je da me ne voli.
-Kako to misliš? -Pitao sam je da li voli nekoga drugog.
Odgovorila je da nikada nije nikoga volela...
da je nesposobna da voli bilo koga.
Eva i ja smo živeli ovde nekoliko godina.
Onda se rodio Erik.
Već smo izgubili nadu,da ćemo imati
vlastito dete,i hteli smo jedno da usvojimo.
Već u trudnoći Eva se sasvim promenila
ona je postala vesela,blaga i okrenuta svetu
bila je opuštena i nije marila
za njen parohijski posao,
ili njeno sviranje klavira.Sedela bi pored tog prozora
gledajući igru svetlosti preko planine i fjorda.
Odjednom smo postali veoma srećni.
Ja sam mnogo stariji od Eve
Osećao sam kao da se neka siva mrena počela navlačiti nad život
I činilo mi se,kao da mogu da pogledam unazad i kažem
"Da,da,to je bio moj život i tako će sve da bude
Ali iznenada sve je bilo drugačije
Molim te da mi oprostiš,ali još uvek je veoma teško da...
Da.Imali smo i neke veoma bogate godine
Erik.
Trebalo je da tada vidiš Evu.
U vreme kada se Erik rodio
Svirala sam sve Mocartove sonate
Nisam bila slobodna ni jedan jedini dan.
Dan za danom smo te pozivali
Kada se Erik utopio,siva mrena je bila još više siva
Za Evu je to bilo drugačije
Kako drugačije?
Njena osećanja žive nenagrižena
Ili to samo tako izgleda
Ona oseća da njen sin živi u njenoj blizini
pa,možda je to tako.
Ona retko govori o tome
Mislim da se ona plaši da bi me to uznemirilo
što bi se u stvari i dogodilo.
Ali ono što ona kaže,zvuči istinito.
-Ja verujem njoj. -Da,ti si sveštenik.
Moja vera počiva na njenim zahtevima.
-Izvini ako sam te povredila. -Ništa ne mari.
Za razliku od tebe i Eve ja sam opširan i nesiguran.
To je moja vlastita greška.
Mislim da ću večeras uzeti više tableta za spavanje.
Ovde je tako mirno,samo se čuje lagano bubnjanje kiše po krovu.
-Imaš li sve što ti treba? -Imam.
Kolačići, mineralna voda, kasetofon...
dve detetivske priče, povez za oči i zapušači za uši...
i moj prekrivač za putovanja.
Da li želiš da probaš odličnu Svajcarsku čokoladu?
Možeš da dobiješ dva komadića.
Ja ne volim čokoladu.
Sećam se da si obožavala čokoladu kad si bila mala devojčica.
Helena je volela čokoladu. Ja nisam.
Dobro, ostaće više za mene.
-Laku noć, mama. Laku noć, moja mazo.
Viktor je divna osoba.
-Ti moraš da brineš o njemu. -Ja to činim.
Da li ste srećni zajedno? Da li vam ide dobro?
Viktor je moj najbolji prijatelj, ne mogu da zamislim život bez njega.
On je rekao da ga ti ne voliš.
-Da li je on to rekao? -Da. Zašto?
Oh, baš je prilično iznenađujuće.
-Da li je t bila tajna?
Nije trebalo da to kaže?
On nije osoba od poverenja.
Mi smo razgovarali o tebi.
Ako nešto hoćeš da znaš pitaj mene.
-Odgovoriću ti iskreno. -Nemoj da se uznemiravaš sada.
Prirodno je da majka brine o svojoj ćerki.
Mi smo pričali o tebi sa najvećim poštovanjem.
Kada bi samo ostavila ljude na miru!
Ja sam tebe odavno ostavila.
-U pravu si. -Zagrli me.
-Obećaj da se ne ljutiš. -Nisam ljuta.
-Volim te, zar ne vidiš? -Ja volim tebe, takođe.
Nije mnogo zabavno biti uvek sam.
Ja zavidim tebi i Viktoru.
Sada kada je Leonardo umro, ja sam veoma usamljena.
-Zar ne vidiš? -Da.
Briznuću u plač iz samosažaljenja.
Ova knjiga nije uopšte loša. Napisao ju je Adam Krezinski
-Jesi li čula za njega?
Srela sam ga u Madridu. Potpuno poludelog.
Nisam mogla da se branim. U stvari nisam htela.
-Da li da ostavim ovo svetlo? -Da, molim.
-Doneću ti doručak. -Nemoj da se mučiš.
-Ali ja želim da te razmazim. -Veoma dobro, ako insistiraš.
Jaka kafa, vruće mleko i tri parčeta nemačkog hleba...
sa sirom i jedno parče tosta sa medom.
-I sok od narandže -Skoro da sam zaboravila.
-Ja mogu... -Neka bude sok.
-Laku noć, draga. -Laku noć mama, mama.
Mislim da treba da pogledam moje račune.
Bramer je investirao...
novac od Leonarda.
Kuća, takođe, vredi nešto.
Ti nikada nisi marila za novac.
Ti si bio uvek iznad novčanih problema
te si stoga sve probleme ostavljao svojoj Šarloti,
3.734.866 franaka.
Čini se da si imao mnogo novca? Neki misle tako?
I sve si to ostavio svojoj staroj Šarloti.
Imam i malu ušteđevinu, takođe.
Zajedno, to je oko 5 miliona.
Šta ću ja da radim sa tolikim novcem?
Kupiću jedan lep auto Viktoru i Evi.
Oni ne mogu da se voze unaokolo u toj starudiji.
U ponedeljak ću da idem u grad i da kupim auto.
To će da ih obraduje.
''Ona mu je nudila crveni cvet svoje nevinosti''.
''On je to prihvatio bez entuzijazma...''
Kakvo đubre!
Adam je bio pravi idiot, on je bio...
čak i zato što je skoro izvršio samoubistvo zbog mene.
Možda ću ja da kupim novi auto za sebe, a njima da poklonim Mercedes?
Onda mogu da otputujem u Pariz i tamo da kupim sebi auto...
Neću morati da vozim ceo taj put.
Sutra moram da pogledam Ravelove note.
Strašno je to,koliko sam se ulenjila u poslednje vreme.
Mama, šta se dogodilo?
Čula sam te da zoveš, ali nisi bila u svojoj sobi.
Izvini što sam te probudila, ali imala sam užasan san...
Ne mogu da ga se setim.
-Da li hoćeš da ostanem sa tobom? -Ne, hvala draga.
Vrati se u krevet.
Veoma dobro.
-Ti me voliš, zar ne? -Ti si moja majka.
To je jedna vrsta odgovora.
-Da li ti voliš mene? -Volim te.
Zaista?
Ja sam prekinula moju karijeru da bih bila sa tobom i tatom.
Zbog tvog povratka, prestala si da vežbaš šest sati dnevno.
Tvoje sviranje je postalo lošije, a i kritike.
Ne znam šta sam više mrzela...
Kada si bila kod kuće, ili kada si bila na turneji.
Sada mislim da si ti učinila život...
da bude pakao za tatu i mene.
Tvoj otac i ja smo bili veoma srećni.
Ja sam činila za njega sve.
Ti si mu bila neverna.
Nisam!
Bila sam sasvim iskrena prema Jozefu.
Zaljubila sam se u Martina i živela sa njim osam meseci.
Nisu nam cvetale ruže.
Ja sam bila ta, koja je sedela sa tatom uveče.
Ja sam bila ta, koja je morala da ga teši...
ponavljajući da ga ti još uvek isto voliš...
da ćeš se ti sigurno vratiti.
Čitala sam tvoja pisma na glas.
Tvoja duga, ljupka, zabavna pisma u...
kojima si nam govorila o svojim divnim putovanjima.
Sedeli smo poput neka dva idiota...
čitajući tvoja pisma iznova i iznova.
Mislili smo da ne postoji divnija osoba od tebe.
Evo, ti me mrziš.
Ne znam.
Ja sam se mnogo radovala tvome dolasku.
Ne znam šta sam zamišljala.
Možda sam mislila da si usamljena i tužna.
Tako sam zbunjena.
Mislila sam da sam odrasla i da mogu jasnije...
o tebi, meni i Heleninoj bolesti, i našem detinjstvu.
Sada je sve to jedan velika zbrka.
Helena!
Sve je uredu.Probudi se.
Sedeću pored tebe dok ne zaspiš.
Za tebe, ja sam bila lutka sa kojom si se igrala kad si imala vremena.
ako sam bila bolesna ili nestašna
o meni je brinula guvernanta.
Zatvarala si se u sobu i radila,...
i niko nije smeo da te uznemirava.
Ja sam stajala napolju, slušajući kako sviraš.
Kada bi ti napravila pauzu, ja bih...
ušla da vidim da li ti stvarno postojiš.
Ti si uvek bila ljubazna, ali tvoje misli su bile negde drugde.
Ako bih nešto rekla, ti bi mi jedva odgovorila.
Hvala ti.
Mama želi da bude sama sada,
idi i igraj se napolju. Tako je divan dan!
Ti si uvek izgledala lepo,
tako da sam želela da i ja budem lepa.
Uvek sam brinula,da li ti se dopada kako izgledam.
Ja sam uvek bila ružna,kriva i mršava sa velikim kravljim očima,
i velikim, širokim usnama, bez obrva.
Moje ruke su isuviše tanke, a stopala dugačka.
Ne, mislila sam da izgledam odbojno.
Jednom si rekla: "Trebalo je da budeš dečak , "...
i smejala si se, da me ne bi to pogodilo.
Naravno, da me je pogodilo.
A onda jednoga dana tvoji koferi su bili dole...
i ti si razgovarala preko telefona na nekom stranom jeziku.
Molila sam se da te nešto da ne odeš,...
ali ti si uvek odlazila.
Ti bi me zagrlila i poljubila...
pogledala bi me i nasmešila se.
Mirisala si lepo, ali nekako strano.
Ti si i sama bila stranac već na neki svoj način.
Nisi me videla.
Onda bi otišla.
Mislila sam, "Sada ću da umrem, to je bolelo mnogo.
Više nikada neću biti srećna.
"Kako ću podnositi taj bol naredna dva meseca?"
I ja sam plakala u tatinom krilu.
On bi sedeo mirno držeći svoju nežnu ruku na mojoj glavi.
I sedeo bi tako dugo...
pušeći svoju staru lulu.
Ponekad bi rekao, "Hoćemo li u neki bioskop večeras, "...
ili "Da li bi prijao sladoled uz danasnji ručak?"
Ali ja sam, jedino,želela da umrem.
I tako su dani i nedelje prolazile.
Delili smo usamljenost prilično dobro.
Nismo imali mnogo toga da kažemo jedno drugome,ali nisam mu smetala.
Ponekad je izgledao zabrinut.
Nisam znala da je imao novčane probleme.
Ali kad god bih mu prišla, njegovo lice...
bi se ozarilo i on bi me pomilovao svojom sitnom, bledom rukom.
Ili bi sedeo sa stricem Otom na sofi, pijuckajući konjak.
Oni su čavrljali i pitala sam se da li su uopšte znali o čemu su pričali.
Ili bi tu bio ujak Hari i oni bi igrali šah,...
a tada je vladala neka posebna tišina.
Mogla sam da čujem otkucavanje tri različita sata.
Nekoliko dana pre tvog povratka kući...
obuzimala bi me groznica od uzbuđenja.
Plašila sam se, da se zaista ne razbolim....
jer ti si se bojala bolesnih ljudi.
Kada si ti dolazila, ja sam bila toliko srećna,da čak nisam mogla da govorim.
Ti bi ponekad postajala nestrpljiva i rekla bi...
"Izgleda da Eva nije posebno radosna što je mama ponovo kod kuće."
Pocrvenela bih u licu i počela bih da se znojim.
Ali nisam mogla ništa da kažem. Nisam imala reči.
Ti si prisvojila sve reči u kući.
-Ti preteruješ. -Moram da završim priču.
Znam da sam nesigurna ali u suprotnom...
Nisam mogla reći ono što sam želela.
Kad se nisam usudila da kažem ništa više, jer sam se stidela...
ti bi objašnjavala, a ja sam slušala i prihvatala...
baš kao što sam uvek činila.
Volela sam te mama, bilo je to nešto kao na život i smrt.
Ali nisam verovala tvojim rečima.
Nisu se slagale sa izrazom u tvojim očima.
Imaš prelep glas.
Kada sam bila mala, osećala bih ga čitavim telom.
Ali ja sam instiktivno znala da ti nisi...
mislila ono što si govorila.
Nisam razumela tvoje reči.
Najgora stvar je bilo to što si se smejala kad si besna.
Kada si mrzela tatu, ti si ga zvala ''Najdraži moj.''
Kad si bila umorna od mene ti bi govorila...
''Slatka mala devojčice.''
Kako tiho.
Šta je trebalo ja da kažem?
Da se braniš.
Da li je to vredelo?
Otkuda ja to znam?
Ti negoduješ što sam odlazila od kuće i što sam ostajala kod kuće.
Te godine su mi bile paklene.
Leđa su me bolela, nisam mogla da sviram.
Neki važni poslovi su bili nedokučivi.
Moj život je izgledao beznačajan.
Imala sam grižu savesti što...
sam uvek bila daleko od tebe i tate.
Ti si se sarkastično smejala.
Pokušavam da govorim iskreno.
Hoću samo da ti kažem kako sam se osećala.
Jedanput mi treba sve to da kažemo, i onda da se više ne vraćamo na to.
Nastavi.
Bila sam u Hamburgu i svirala Prvu Betovenovu.
Ona nije posebno teška i sve je išlo lepo.
Posle koncerta otišla sam na večeru sa Smajsom, dirigentom.
Mi smo to uvek uobičavali da činimo.
Pošto smo jeli i pili neko vreme...
i ja sam bila zadovoljna i opuštena...
i leđa me nisu bolela,...
Smajs,je rekao...
'Zašto ti ne ostaneš kod kuće, sa svojim mužem i detetom
i ne vodiš jedan cenjen život umesto što izlažeš...
sebe stalnom ponižavanju''
Buljila sam u njega, smejala se i rekla...
''zar sam tako loše svirala?''
Ne, rekao je. Ali ne mogu, a da ne mislim na 18. Avgust 1934.
''Zajedno smo svirali Prvu Betovenovu u Lincu.
''Ti si imala 20 godina,...
sala je bila puna, svirali smo kao bogovi...
orkestar je bio inspirisan.
''Posle je publika ustala i skandirala...
''i orkestar je odsvirao fanfare.''
Onda je rekao:
''Ti si imala jednostavnu, letnju crvenu haljinu...
i dugu kosu do struka.''
''Kako se svega sećaš?'' Pitala sam.
''Zapisala sam to u moj notes,''
''Vodila sam beleške o svim mojim velikim doživljajima.''
Kad sam se vratila u hotel, nisam mogla da spavam.
U tri ujutru sam zvala Jozefa...
i rekla mu da ću da prekinem turneju i ostanem kod kuće...
sa njim i sa tobom bismo bili prava porodica
Jozef je bio veoma srećan.
Oboje smo plakali u izlivu emocija i dva sata smo pričali.
I to je to.
Toga leta smo bili srećni, zar ne?
Ne.
-Ti nisi bila srećna? -Ne.
Rekla si stvari,koje nikada nisu bile tako dobre
Rekla sam to da te ne bih razočarala.
Sada vidiš kako je to.
-Gde sam pogrešila? -Imala sam četrnaest godina...
i ti si svu svoju sakupljenu energiju usmerila na mene.
Ti si se đavolski bacila na saznanje da si me zanemarila.
Pokušala sam da se odbranim,ali nisam imala nikakv šansu.
Ti si se pojavljivala svojom brižnošću i svojim zabrinutim glasom.
Svaki detalj je postojao meta , tvoje energije nabijene ljubavlju.
Bila sam pogrbljena.
Ti si započela sa gimnastikom.
Vežbale smo zajedno.
Mislila si da je moja kosa isuviše dugačka, zato sam je morala skratiti.
To je bilo grozno.
A onda si imala ideju da su moji zubi loši....
dobila sam protežu. I izgledala sam groteskno.
Smatrala si da više ne mogu da idem okolo u pantalonama...
i sašila si mi haljine, a da me nisi ni pitala šta mislim kakve su.
Nisam se usudila da kažem ne, da te ne bih razočarala.
Donela si mi knjige, koje nisam razumela.
Čitala sam i čitala, a onda smo diskutovale o tome.
Ti si objašnjavala, a ja nisam shvatala ono što govoriš.
Bila sam u strahu da ćeš ti jednog dana da otkriješ moju glupost.
Ali jednu stvar, ja sam ipak razumela,...
nije postojao u stvarnosti nijedan deo koji je mogao...
biti voljen ili prihvaćen.
Ti si bila opsednuta, a ja sam se sve više plašila ništavila.
Govorila sam ono što si ti želela da čuješ i pravila sam tvoje gestakulacije.
Nisam se usudila da budem svoja...
čak i kad sam bila sama...
zato što sam mrzela ono što je bilo lično moje.
To je bilo strašno, mama!
Još uvek se tresem kada se setim toga.
To je bilo strašno.
Nisam shvatala koliko te mrzim...
Pošto sam bila potpuno sigurna da volimo jedna drugu.
Nisam mogla da te mrzim, te se moja mržnja pretvorila u strah.
Mučili su me strašni snovi. Grizla sam nokte.
Čupala sam čitave pramenove svoje kose.
Pokušavala sam vrištati, ali to se pretvaralo u prigušeno mrmljanje...
što me je još više zaplašilo...
Činilo se kao da ću da poludim.
-Onda je došao Stefan. -I ti si zatrudnela sa njim.
Imala sam 18 godina, Stefan je bio odrastao čovek.
-Mi smo mogli da uspemo. -Ne!
Mi smo želeli to dete...
-ali ti si sve uništila. To nije istina!
Rekla sam tati da budemo strpljivi.
Nisi shvatala da je Stefan bio idiot.
Da li si ti prisustvovala nasim raspravama?
Da li si bila ispod kreveta dok smo mi bili zajedno?
Da li je tebe briga za bilo koga drugog na svetu, osim za sebe samu?
Ja te nisam primorala na abortus.
Čime mogu da ti se suprostavim?
Bila sam uplašena i trebala mi je podrška.
Ja sam pokušala da ti pomognem.Bila sam uverena da je abortus bio jedino rešenje.
Ja tako mislim sve ovo vreme.
Sva ta mržnja? Zašto nikada nisi nešto rekla?
Zato što nikada nisi slušala. Ti si uvek đavolski dobar begunac
Ti si emotivno osakaćena.
U stvarnosti ti si mrzela Helenu i mene.
Ti si se zatvarala unutar sebe i uvek si stajala pod okriljem svoje svetlosti.
Ja sam te volela,a ti si mislila da sam odvratna,
i glupa i promašena.
Uspela si da me povrediš za ceo život.
Isto kao što si i sama ranjena.
Sve što je živo,pokušala si ugušiti.
Ti govoriš o mojoj mržnji.
Tvoja mržnja nije ništa manja
Tvoja mržnja nije ništa manja.
Bila sam malena,laka za formiranje i puna ljubavi.
Ti si me vezala za sebe, zato što ti je bila potrebna moja ljubav,
kao što želiš da te vole svi ostali ljudi.
Bila sam prepuštena na tvoju milost.
Sve se to događalo u ime ljubavi.
Stalno si govorila kako voliš i mene, i Helenu,i tatu.
I ti si bila vrhunski poznavalac ljubavnih intonacija i gestova.
Ljudi poput tebe su opasni po život.
Vas bi trebalo izdvojiti i onesposobiti.
Majka i ćerka
Kakva užasna kombinacija
osećanja, zbunjenosti i uništenja.
Sve je moguće i sve se čini u ime ljubavi i zbrinjavanja
Majčine traume treba da se naslede.
Kćerka treba da plati majčine promasaje.
Majčina nesreća treba da bude i ćerkina nesreća.
To je kao da se pupčana vrpca nikada ne prekida.
Mama,...da li je to tako
Da li je ćerkina nesreća majčina pobeda?
Mama...
Da li je moja tuga tvoje potajno uživanje?
Leđa me bole.
Da li imaš nešto protiv,ako legnem na pod,to je jedina stvar koja pomaže.
Ja se veoma malo sećam moga detinjstva
Ne mogu da se setim da su me moji roditelji ikada dodirnuli
da li zbog nežnosti,ili kažnjavanja
Bila sam neznalica o svemu što je imalo veze sljubavlju
nežnost,dodiri,prisnost toplina
Jedino mi je muzika omogućavala da iskažem svoja osećanja
ponekad, kada ležim budna noću
Pitam se da li sam uopšte živela
Da li je isto tako sa svim ostalim ljudima?
Ili neki ljudi imaju veću
nadarenost za življenje nego ostali.
Ili neki ljudi uopšte ne žive,
nego tek preživljavaju.
Na smrt sam bila uplašena i videla sam svoju pravu sliku.
Nikada nisam odrasla.
Moje lice i moje telo stare.
Sakupljam uspomene i iskustva...
ali unutar svega toga, ja čak nisam ni rođena.
Ne sećam se ničijih lica,
čak ni moga vlastitoga.
Ponekad,pokušavam da se setim lica moje majke...
ali ne mogu da je zamislim.
Znam da je bila visoka i tamna i da je imala plave oči
veliki nos i pune usne.
Ali ne uspevam da sastavim pojedine komadiće
Ne mogu da je vidim.
Na isti način ne mogu da vidim svoje lice
ili Helenino,ili Leonardovo
Sećam se tvog rođenja i rođenja tvoje sestre,ali...
ne sećam se poroda nego da je bolelo
Ali taj bol?Kako je on izgledao?
Ne sećam se.
Leonardo je jednom rekao da...
kako je on to rekao...
"Osećaj za stvarnost je stvar talenta"
"Većina ljudi nema taj talenat
i možda je tako bolje."
-Da li znaš šta je on time mislio? -Da, mislim da znam.
-Kako je to veoma čudno. -Čudno?
-Uvek sam te se plašila. -Ne mogu to da shvatim.
Mislim da sam želela da se brineš o meni.
Da me zagrliš,da me utešiš.
Bila sam dete.
-Da li to nešto smeta ? -Ne.
Videla sam da me voliš...
i ja sam želela tebe da volim,ali...
ali plašila sam se tvojih zahteva...
-Ja nisam ništa zahtevala. -Mislila sam da imaš neke zahteve.
Nisam želela da budem tvoja majka.
Želela sam da znaš da sam bespomoćna isto koliko si i ti.
Da li je to stvarno istina?
-O čemu razmišljaš? -O Leonardu i Heleni.
Ne razumem.Zašto,oni jedva da su znali jedno drugo.
Jednog uskrsa smo bili zajedno na Borholmu.
Ti si otišla posle tri dana.
Trebalo je da sviram Bartokovu Prvu.
Želela sam da sviram taj koncert
da mirno završim opus sa tim dirigentom.
Moguće je da sam otišla ranije. Vreme je bilo grozno.
Leonardo je bio loše raspoložen, a i ti takođe.
Zašto hoćeš da se setim toga?
Reći ću ti.
Vi ste stigli u četvrtak.
To veče smo se smejali,i pevali, i pili vino
i igrali smo neku staru igru,koju smo pronašli.
Helena tada nije bila tako bolesna. Celo to veče je bila vesela.
Leonardo je bio srećan zbog nje.
On je pričao i igrao se sa njom.
Ona bi mu spustila glavu na kolena
Sedeli su zajedno,do kasno u noć.
Sledećeg dana Helena mi je rekla da je on nju poljubio.
Uveče smo imali goste.
Leonardo je popio mnogo. i svirao je Bahove svite.
Nije uopšte ličio na sebe
težak i blag, kao da se raskrupnjao.
On je svirao loše, ali lepo.
Helena je sedela u sumraku, sijajući od zadovoljstva.
Nikada nisam ništa slično videla.
Ti i ja smo otišle u šetnju. Čavrljala si nešto.
Nisam obraćala pažnju.Mislila sam na ono dvoje.
Kada smo se vratili,oni su sedeli. Ja sam večerala.
Ti si otišla u krevet...
i ja sam pomogla Leonardu da se popne uz stepenice.
Ispred vrata vase spavaće sobe on je zastao,
pogledao me i rekao
"Zamisli leptira kako krilima udara u staklo na prozoru."
Kada sam se vratila kod Helene ona je sedela uspravno,
potpuno opuštena i mirna.
Nije bilo traga njenoj bolesti.
Nikada neću da zaboravim njeno lice. Mama.
Nikada neću da zaboravim njeno lice.
Sledećeg jutra ti si otišla u Ženevu,
četiri dana ranije nego što smo se dogovorili.
Odlazeći ti si neodređeno rekla "Zamolila sam...
Leonarda da ostane,pošto vidim da to Heleni prija"
I ti si se smeškala.
Leonardo je nenadano postao uznemiren i nesrećan.
Na Uskrs on je otišao u dugu šetnju po kiši
Kada se vratio, rekao je Heleni da odlazi.
Rekao je da će se videti ponovo.
Onda je pozvao Ženevu i sa tobom pričao jedan sat.
To veče on je otišao poslednjim avionom.
U toku noći, probudio me je Helenin plač.
Ona se žalila na bol u kuku i desnoj nozi..
Mislila sam da se to neće smiriti u toku noći.
U 5 sati sam morala da pozovem kola hitne pomoći.
Znači, Lenina bolest je bila moja greška.
Da,ja mislim tako.
-Ti misliš da njena bolest... -Da.
Ti ne misliš ozbiljno.
Kada je Lena imala godinu dana ti si je napustila.
I nastavila si sa našim odvajanjem od sebe,celo to vreme.
Kada se Helena ozbiljno razbolela, ti si je smestila u bolnicu.
-To nije istina... -Šta nije istina?
Ti imaš neki drugi dokaz?
Pogledaj me, mama.
Pogledaj Helenu.
Izvinjenja ne postoje.
Postoji samo istina u laži.
"Pardon" ne postoji
-Ne,ja mogu da okrivim sebe za sve. Da li ti očekuješ da budeš neki izuzetak.
Ti si stvorila neku vrstu sporazuma sa životom,
ali jednoga dana ti ćeš videti da je to jednostrani sporazum.
Videćeš da to čuva grižu savesti.
Koju grižu?
Eva,moja draga...
oprosti mi za sve što sam uradila pogrešno.
Pokušaću da popravim moj način bitisanja.
Ti ćeš me podučavati,mi ćemo da razgovaramo..
Ali to mi pomaže,ne mogu da nastavim...
Tvoja mržnja je tako strašna.
Nisam primetila koliko sam postala sebična i nezrela.
Mogu li da budem zadovoljna sa sobom?
Bar me podrži.
Pomozi mi!
Mama!
Dođi!
Pomozi mi!
Mama!
Dođi!
Jadna mala Mama,kako je jurnula glavom bez obzira.
Izgledala je tako strašno,
i odjednom tako stara i umorna..
Lice joj se smanjilo,a nos je bio crven od plakanja.
Od sada je više nikada neću videti
Za kratko vreme se smračilo i bilo je sveže.
Treba da se vratim kući i da spremim večeru...
za Viktoru i Heleni.
Ne mogu sada da umrem.
Plašim se da izvršim samoubistvo.
Možda ću Bogu biti potrebna jednoga dana.
Onda će me on osloboditi mog zarobljeništva.
Erik!
Da li miluješ moj obraz? Da li šapućeš, sapućeš mi?
Da li si sada sa mnom?
Nikada nećemo napustiti jedno drugo.
Upaljeno je svetlo u Heleninoj sobi.
Viktor tamo razgovara sa njom.
Veoma dobro. Ljubazno od njega.
On joj je rekao da je majka otišla.
Njena majka daje njegovu ljubav.
Ona je bila tužna i zamišljena. Ona je plakala.
Eva je otišla u šetnju.
Ona je žudno čekala vašu majku.
Ona je imala nadu.
Nisam imao hrabrosti da je sprečim.
Ne razumem to što govoriš.
Da li želiš...?
Pokušaj da govoriš polako, u protivnom ja te ne razumem.
Eva! Dođi brzo!
Jednom sam posmatrao moju ženu, a da ona to nije ni znala..
Ona je bila toliko zanesena.
Pošto je Šarlota, otišla tako iznenada..
njen boravak ju je mnogo uznemirio.
Nije mogla da spava.
Ona reče da je to oteralo majku i da joj nikada neće oprostiti.
Da li ti ideš? -Da samo do pošte.
Možeš li da pošalješ ovo pismo za mene? -Naravno.
Mogu da ti ga pročitam ako hoćeš?
Poći ću gore do Helene.
Draga mama, uviđam da sam bila nepravedna prema tebi.
Suočila sam te sa zahtevima, umesto sa nežnošću.
Mučila sam te sa starom mržnjom i gorčinom,koje više nisu stvarne...
Želim da te zamolim da mi oprostiš.
Ne znam da li ćeš da dobiješ ovo pismo?
I ne znam, da li ćeš da pročitaš ovo pismo.
Možda je isuviše kasno.
Ali ja se nadam da moje otkriće nije uzaludno.
Ipak,postoji jedna vrsta milosti.
Mislim na onu mogućnost, da brinemo jedna o drugoj
da pomognemo jedna drugoj i da ne sakrivamo ljubav.
Više ti nikada neću dozvoliti da me napustiš..
Biću uporna.
Ja neću da odustanem, čak iako bude isuviše kasno.
Ne mislim da je isuviše kasno.
Ne može da bude isuviše kasno.
Preuzeto sa www.titlovi.com