Ajutor!
Cum a început povestea asta?
A început ca atâtea alte povești.
Cu un băiat.
Prea mare ca să fie copil,
prea tânăr ca să fie bărbat.
Și un coșmar.
Traducerea și adaptarea: FlorinA www.subtitrari-filme.com
COPACUL CU POVEȘTI
Are două constante fundamentale...
Pi, baza sistemului logaritmului natural
e un număr, un număr care reiese din întrebarea...
"Care e funcția matematică
sau lucrul care descrie lucruri
unde rata cu care se schimbă
e proporțională cu magnitudinea lor?"
Dacă faceți asta matematic,
vă va da constanta asta fundamentală.
Conor...
Ești bine, Conor?
Pari obosit.
Te-ai odihnit destul?
Da, sunt bine.
Fiindcă știi, dacă vrei vreodată să vorbești...
Sunt bine.
Bine.
Privirea în față cu toții.
Acum Pi este raportul acestei conferințe...
Când o pui...
Grijă, OMalley. Ai putea să cazi.
Ești beat sau ce?
Va trebui să meargă la mama lui cheală să-l pupe.
Mereu te scufunzi în micuța ta lume de vise, OMalley.
Ce e acolo așa de interesant?
Ai fost un băiat bun.
Ține minte, OMalley.
Băieții buni nu vorbesc.
Hei, Conor.
Bună, mamă.
Ce-i asta?
E o surpriză.
Așadar, ăsta-i un video?
E mult mai bun decât un video.
E vechiul proiector de filme al bunicului tău.
Așa.
Îmi doresc să-l fi cunoscut.
Pe cine?
Pe bunicul.
Chiar și bunica ta se înmuia în preajma lui.
Da, sigur.
Gata.
O grămadă de idioți.
De ce încearcă să-l ucidă pe King Kong?
Oamenilor nu le place ceea ce nu înțeleg.
Le e frică.
King Kong i-a zdrobit pe toți.
I-a sfărâmat în milioane de bucăți.
Da.
Conor.
Mamă?
Am venit să te iau, Conor O'Malley.
De ce nu fugi, Conor O'Malley?
De ce fugi la mama ta?
Las-o în pace! Nu mă tem de tine!
Te voi vizita din nou în nopțile următoare, Conor O'Malley.
Și-ți voi scutura zidurile până când te trezești.
Și apoi am să-ți spun trei povești.
Ai să-mi spui povești?
Da. Îți voi spune trei povești.
Iar când am terminat cu poveștile mele, tu mi-o vei spune pe-a patra.
Nu știu nimic despre povești.
Mi-o vei spune pe a patra și va fi adevărul.
- Despre ce vorbești? - Adevărul pe care-l ascunzi.
Adevărul pe care îl visezi.
- Îmi vei spune coșmarul tău. - Nu.
Da. Asta va fi adevărul tău.
Și dacă n-o fac?
Con, am dormit.
Ar trebui să fii în patul tău, Con.
Doar cinci minute.
- Nu e adevărat. - Ba este.
- Du-te, Con. - Doar cinci minute. Îți promit.
Cinci minute.
Noapte bună.
Respect asta, Lizzie, serios.
Dar ultimul lucru pe care l-am vrea, e ca tatăl lui
să-l ducă în America
și să locuiască cu vreo femeie ciudată și cu copilul ei ciudat.
Trebuie să discutăm asta... acum.
- Bună, Con. - Iată-l pe mititel!
- De unde spui că ai astea? - De la un azil de bătrâni foarte drăguț.
Îl eliberează să facă apartamente iar eu voi fi agent imobiliar.
Mama ta are nevoie de o ceașcă de ceai.
Verde, fără zahăr. Eu vreau negru.
Ce crezi, Con?
Îi place.
- Dă-i drumul. - Bine.
Haide. Încearcă altceva.
Bine!
Mergi și ajută-l pe Conor cu ceaiul sau o iau razna.
- Tu și cu mine trebuie să vorbim. - Fac ceai.
- Conor. - Ți-am spus, fac ceai.
Trebuie să...
Nu sunt inamicul, Conor. Sunt aici s-o ajut pe mama ta.
- Știu de ce ești aici. - Sunt aici pentru că
un băiat de 12 ani n-ar trebui să șteargă blatul fără să întrebe.
- Vrei s-o faci tu? - Ești obraznic.
Întotdeauna se simte rău după tratamente.
Va fi mai bine mâine și apoi poți pleca acasă.
Va părea mai bine mâine.
Trebuie să vorbească asta cu tine.
Despre ce?
- Să vii să stai cu mine. - N-am să vin niciodată să stau la tine.
- Ascultă-mă, Conor. Dacă mama ta... - Nu există niciun "dacă".
Va fi mai bine și atunci poți pleca!
Lizzie? Lizzie!
Dumnezeul! Stai, stai.
Unde e medicamentul? Conor!
Conor!
Sunt aici. Respiră adânc.
Conor, te rog. Dă-mi medicamentul. Rapid.
Vine.
Așa...
E mai bine.
Respiră adânc.
Respiră adânc. Respiră adânc.
E în regulă.
- Nu atinge nimic. - Crede-mă, voi face tot posibilul.
Conversația noastră nu s-a terminat încă, tinere.
Ba da.
Mamă!
Ajutor!
Ce ți-a luat atât?
E timpul să-ți spun prima poveste.
Nu am nevoie de o poveste.
Am nevoie de un bilet de autobuz pentru bunica mea.
E timpul să-ți spun...
Unde crezi că te duci? Voi fi ascultat.
- Sunt de când lumea și vei... - Știi tu ceva?
Știu totul despre tine, Conor O'Malley.
Nu știi nimic! Dacă știai ceva...
Știai că n-am timp să ascult
poveștile stupide ale unui copac stupid...
E doar un vis.
Un vis? Ce e un vis, Conor O'Malley?
Și cine spune că tot altceva nu este un vis?
Las-o baltă.
Am venit azi să te văd, pentru că am crezut...
Ai crezut că aș putea veni să-ți distrug dușmanii.
Să-ți ucid dragonii.
Sau măcar ajută-mă cu bunica.
Dar tot ce vrei e să-mi spui povești.
Povești despre cum mi-am înfrânt dușmanii.
Povești despre cum am ucis dragonii.
Să-ți spun o poveste despre cum am început să merg.
Să-ți spun o poveste despre sfârșitul unei regine rele
și cum m-am asigurat că nu va mai fi văzută vreodată.
Dă-i drumul, atunci.
Bun.
Ce vezi?
Nimic. Sunt frunze în cale.
Folosește-ți imaginația, Conor O'Malley.
Ce vezi?
Văd o scânteie. - Da. Și?
Nu, e apă... E acuarelă!
Uită-te mai departe.
Chiar că uau...
Acum mult timp, ăsta a fost un oraș, cu drumuri și trenuri și automobile...
- A fost un regat. - Aici?
N-avem nici măcar un Tesco.
A fost un regat prosper cu un rege înțelept
care a câștigat pacea pentru poporul său.
Dar pacea a venit cu un preț.
Regele și-a pierdut toți cei trei fii în luptă...
Cu giganții...
Cu dragonii...
Cu armatele de oameni conduse de mari vrăjitori.
Totul sună ca un basm.
N-ai spune asta, dacă ai fi auzit țipetele un om ucis de o suliță.
Regina n-a putut suporta pierderea celor trei fii ai lor...
Și l-a lăsat singur pe rege în disperarea lui,
în compania singurului moștenitor...
Nepotul lui orfan.
Copilul a fost crescut ca un prinț,
câștigând dragostea regatului prin curajul și bunătatea lui.
Poporul lui îl iubea.
Viitorul nostru rege!
Era aproape bărbat când bunicul și-a luat o nouă soție.
Regele s-a îmbolnăvit și a început să se răspândească zvonul
că ea era o vrăjitoare rea.
Că voia să ia tronul pentru ea otrăvindu-l pe rege.
Câteva săptămâni mai târziu, regele a murit.
Prințul era prea tânăr ca să ia locul regelui...
Așa că, potrivit legii, regina va domni pentru un an.
Viitorul era nesigur.
Prințul, între timp, și-a dăruit inima.
Era frumoasă și deșteaptă și singura fiică a unui fermier.
Regatul era fericit de cuplu.
Regina, în schimb, voia să fie ea regină.
Și cum era mai bine asta decât să se mărite cu prințul?
Ce? E dezgustător.
- Era bunica lui. - Bunica vitregă.
Și încă o femeie tânără și frumoasă, nu uita.
Oricum, nici prințului nu i-a plăcut idea.
A luat fiica agricultorului și au plecat împreună călare în noapte.
S-au oprit să se odihnească sub ramurile unui tisă.
Ăsta ești tu.
În dimineața următoare se trezi prințul.
"Scoală-te, dragostea mea", a spus el.
Dar fiica fermierului nu se mișca.
Atunci a văzut prințul sângele.
- Sânge? - Cineva i-a ucis iubita peste noapte.
Ce?
"Regina", a strigat el.
"Regina mi-a ucis mireasa!"
Sătenii plin de furie și răzbunare s-au revoltat.
Atunci am mers.
Regina n-a mai fost văzută vreodată.
Bun. A meritat-o.
Presupun că nu mă poți ajuta cu bunica.
Povestea nu s-a terminat.
Am dus regina destul de departe ca sătenii să n-o poată găsi vreodată.
Într-un sat lângă mare unde a început o viață nouă.
Dar a ucis-o pe fiica fermierului.
Cum poți salva un ucigaș?
Chiar ești un monstru.
N-am spus că ea a ucis-o pe fiica fermierului.
Am spus doar că prințul a spus așa.
Prințul n-a dormit în noaptea aceea,
ci a așteptat până când fiica fermierului a adormit.
Și apoi și-a pus în aplicare adevăratul plan.
Ce?
Știa că moartea ei va declanșa un foc ce va mistui regina.
E o poveste groaznică. Sunt păcălit.
E o poveste adevărată.
Multe lucruri adevărate par a fi înșelăciune.
Regatele au prinții pe care îi merită.
Fiica fermierului a murit degeaba.
Și, uneori, vrăjitoarele merită să fie salvate.
Destul de des, de fapt. Ai putea fi surprins.
Așadar, bunul prinț era un ucigaș iar regina rea nu era o vrăjitoare?
Nu, regina cu siguranță era vrăjitoare
și putea foarte bine să fie pe drumul cel rău.
Cine poate spune?
De ce ai salvat-o, atunci?
Pentru că nu ea a fost ucigașa.
Nu l-a otrăvit pe rege.
A murit de bătrânețe.
A fost prințul prins?
Nu. A devenit un rege iubit
care a condus fericit până la sfârșitul zilelor sale lungi.
Da.
Nu înțeleg.
Cine-i tipul cel bun aici?
Nu există întotdeauna un tip bun, Conor O'Malley.
Și nu există întotdeauna un tip rău.
Cei mai mulți sunt undeva între.
Și cum ar trebuie să mă salveze asta de bunica?
Nu de ea trebuie să fii salvată.
Există întotdeauna două fețe într-o poveste.
Câți dintre voi știți zicala...
"Înjurăturile nu dor."
Data viitoare când cineva vă spune ceva...
Bine, ești acasă.
Mama ta e sus. Vrea să vorbească cu tine.
- Ce? - Tatăl tău vine acasă duminică.
Vine tata? Din America?
Du-te.
Așteaptă.
Și fă-ți bagajele. Vei sta cu mine câteva zile.
Du-te.
Copacul ăla e grozav.
E aici de mii de ani.
Ce crezi?
Cred că bunica încearcă să mă transforme în Tina Turner.
Trebuie să fie fan.
De ce trebuie să stau cu bunica?
Te duci înapoi la spital?
Vino aici, Con.
Ultimul tratament nu merge așa cum ar trebui.
Așa că, vor să-l modifice.
Să încerc altceva.
- De asta? - De asta.
Ești sigură?
Da.
Pentru că...
Poți să-mi spui.
Totul va fi bine, Conor.
Vei vedea.
Așteaptă-ne, Conor. Unde te duci?
- Nu-l atinge. - "Nu-l atinge?"
- Are o moacă de cere pumni. - Ți-am spus să nu-l atingi.
O'Malley și și cu mine avem un acord tacit.
Eu sunt singurul care-l atinge.
Nu-i așa?
Acum spune-mi...
De ce de fiecare dată când mă întorc te uiți la mine?
E cam ciudat, nu crezi?
Scuze, a fost puțin cam dur.
Trebuie să arăt o casă.
Am încredere să te las singur aici până vine tatăl tău.
Nu mai am cinci ani.
Asta e ora corectă.
Nu pe telefon sau pe computer, nici măcar la știri.
A fost al mamei mele, bunica ta.
Arată ora exactă de peste o sută de ani.
Conor ia-ți rucsacul.
Nu vreau ca tatăl tău să creadă că te țin într-o cocină.
Nu prea sunt șanse.
Când te duci la spital, tatăl tău poate
nu va observa cât de obosită a ajuns mama ta.
Așa că, trebuie să ne asigurăm că nu rămâne prea mult timp.
Nu că asta ar fi fost vreodată o problemă.
Fără ouă. Ai mâncat săptămâna asta deja de două ori.
Dacă ți-e foame, mai e spanac în frigider pe care-l poți încălzi.
Da, desigur.
Nu atinge nimic.
Voi face tot posibilul.
Bun.
Tată.
Nu, nu.
Ce mai faci, Con? Pari obosit.
Sunt bine.
Mama e pe un nou tratament. Și o va face mai bine.
Merge la fiecare două săptămâni la spital...
Și îi pompează medicamentul ăsta nou în sânge.
Câteva zile după se simte rău, dar apoi e mai bine.
- Sora ta e mai bine. - Sora vitregă.
Da.
Aș vrea s-o cunoști.
Am vorbit cu bunica ta să te aducă în LA.
- Vrei ca eu să vin la Los Angeles? - Da, absolut.
- Ți-ar plăcea asta, nu? - Da.
Ne-am gândit în vacanța de Crăciun, ca să te întorci la timp pentru școală.
- Adică doar în vizită? - Da, ar fi grozav.
Nu vreau să stau cu bunica. E o casă veche cu lucruri vechi.
Nu poți atinge nimic sau sta oriunde.
Nici măcar nu poți face mizerie două secunde.
Conor, știu, dar...
Vreau propria cameră, în propria casă, cu propriile lucruri.
N-ai avea asta în America. Nu-i suficient spațiu nici pentru noi trei.
- Nu-mi pasă. - Conor...
- Familia ta, viața ta, prietenii tăi... - E atât de strictă.
Școala ta, totul e aici. - Casa ei e ca un muzeu.
- Ar fi nedrept să te iau de ea. - Nedrept pentru cine?
Conor.
Bunica ta a ajuns încă acasă.
Uneori se întoarce la spital după ce mă duc la culcare.
Asistentele o lasă să doarmă pe scaun.
Hei.
Doar pentru că bunica ta nu mă place, nu înseamnă că e o persoană rea.
Spune că nu duci nimic până la capăt.
Poate avea propria opinie.
Cât timp stai aici?
Atâta timp cât pot.
Ce înseamnă asta?
Nu avem mulți bani, iar americanii n-au mult concediu.
- Nu ești american. - Nu, dar locuiesc acolo acum.
Mă întorc când e nevoie. Și tu vii la Los Angeles de Crăciun.
În casa ta înghesuită unde nu există loc pentru mine.
Conor.
De ce ai venit?
Conor, așteaptă!
Conor, ne vedem mâine. Da?
Mai e încă mult timp.
Nu!
După cum merge distrugerea, a fost remarcabil de jalnic.
Am venit să-ți spun a doua poveste.
E la fel de rea ca precedenta?
Se termină cu distrugerea corectă, dacă asta vrei să spui.
E vorba despre un om care se gândea doar de el...
Un om care nu era atât de generos pe cât trebuia să fie.
Un om care a fost aspru pedepsit.
Poveștile nu sunt reale.
Nu ajută cu nimic.
Poveștile sunt creaturi sălbatice, Conor O'Malley.
Cine știe ce haos pot provoca când le dai frâu liber.
Da.
Bine.
Spune-mi.
Bun.
În urmă cu 150 de ani...
A sosit viitorul.
Fabricile au crescut ca ciupercile.
Copacii au fost doborâți, râuri s-au înnegrit...
Iar serul s-a sufocat cu fum și cenușă.
Dar mai era încă verde, dacă știai unde să te uiți.
La periferia orașului trăia un om încăpățânat...
Care a refuzat să se schimbe.
Folosea medicina tradițională...
Ierburi și scoarță de copac și fierturi făcute din fructe și frunze.
Sătenii l-au numit "Spițerul".
- Cum? - Spițerul.
Un vechi nume pentru "farmacist".
De ce nu mi-ai spus așa?
Mai era și un tânăr pastor în satul ăsta, un om înțelept și bun...
Care dorea numai bine pentru parohia lui.
El a predicat împotriva utilizării medicinei tradiționale...
Și temperamentul rău și lăcomia spițerului...
Au făcut ca multe predici să ajungă la urechile oamenilor.
A încercat cât mai bine posibil să ajute comunitatea...
Dar afacerea s-a prăbușit și l-a amărât și mai tare.
În curtea parohială era și o tisă.
Acolo erai tu.
Tisa e copacul cu cele mai mari puteri vindecătoare..
De ce?
Boabele, scoarța, ard pulsând de viață.
Poate vindeca aproape orice boală.
Serios? Orice?
Orice poate fi vindecat dacă-i dozat amestecul corect.
Spițerul voia tare mult copacul.
Dar ca să-l poată culege, trebuia să-l taie.
Și asta nu permitea pastorul.
Pastorul avea două fiice, erau lumină vieții lui.
Era un tată grijuliu și iubitor care ar fi făcut totul pentru ele.
Dar, într-o zi, ambele fete au fost lovite de o boală teribilă.
Și nimic din ce-a făcut pastorul nu a ajutat.
Niciun tratament al medicilor moderni, nicio rugăciune, nimic.
N-avea de ales decât să meargă la spițer.
"Vrei să-mi ajuți fetele?" L-a implorat pastorul.
"Vei salva două fete nevinovate?"
"De ce-aș face-o?" A spus spițerul.
"Mi-ai distrus afacerea cu predica ta
și m-ai refuzat cu tisa, cea mai bună sursa a mea de vindecare."
"Poți avea copacul tisă", a spus pastorul.
"Voi predica în avantajul tău.
Voi face orice, dacă-mi salvezi fetele. "
"Vei renunța la tot ce crezi?" a spus spițerul.
"Dacă le-ai salva, aș renunța la tot."
"Atunci nu pot face nimic ca să te ajut."
A doua zi au murit ambele fiice ale pastorului.
- Ce? - Și în noaptea aceea am umblat.
Bun. A meritat pedeapsa primită.
Într-adevăr. La scurt timp după miezul nopții...
Am distrus din temelii casa pastorului.
A pastorului? Despre ce vorbești?
Spițerul era tipul rău.
A fost lacom și nepoliticos, dar era totuși un vindecător.
Pastorul, ce era el?
Un om de credință, fără credință.
Credința e jumătate leac.
Credința în vindecare, credința în viitorul care-l așteaptă.
Credința ta e prețioasă.
Așa că, trebuie să fii atent ce și în cine te încrezi.
Spune-mi, Conor O'Malley, ce să distrug în continuare?
- Ce? - E mare satisfacție, te asigur.
Spune-mi. Ce ar trebui să distrug?
Hornul?
Hornul.
Și acum?
Aruncă patul.
Distruge mobila!
Sparge geamurile.
Geamurile.
Sparge-le tu.
Haide.
Mai tare, Conor O'Malley.
Haide. Mai tare.
Așa.
Da.
Se simte bine, nu?
Da.
Bunică.
Bunică, te rog...
Bunică.
Am auzit că-ți plac omletă.
- Ce faci aici? - Ce crezi?
Bunica ta m-a sunat azi dimineață la prima oră.
S-a dus la spital s-o vadă pe mama ta.
Starea mamei tale s-a deteriorat, Con.
Trebuie să o văd.
Vom vedea ce se întâmplă azi și poate o poți vizita după-amiază.
Văd cât de supărat ești.
Nu am intenționat. Nu știu ce s-a întâmplat.
Lucrurile rele se întâmplă când ești confuz.
Ce vrei să spui?
N-ai să mă pedepsești?
Cu ce-ar ajuta asta?
Trebuie să spun, e incredibil de minuțios făcută.
O comoară îngropată.
Trebuie să fie acele filme trimise mie de mama ta când am plecat.
De ce ai plecat?
Eram tineri.
Prea tineri, știi? Am avut vise mari și...
- Ce fel de vise? - Mama ta voia să meargă la școala de artă.
- Serios? - Da. N-a făcut-o, dar a vrut.
Ce s-a întâmplat?
Pentru că mama era însărcinată cu mine.
Mama ta n-a regretat că te-a avut. Tu ai fost o veste bună.
Și știu asta, fiindcă a regretat că s-a măritat cu mine.
- Atunci de ce s-a măritat? - Pentru că sunt frumos.
Mama ta a fost grozavă și încă mai e. Și am fost îndrăgostiți.
Încă o iubesc. Dar vezi tu...
Dragostea nu e de ajuns. Nu te trece prin viață.
N-ai trăit "fericit până la adânci bătrâneți"?
Nu, dar asta e viața, știi?
Cei mai mulți au o viață dezordonată. Și asta e în regulă.
Mă bucur că ești ca ea.
- Acum îmi spui ce să fac. Am... - Scoate-l afară. Du-l la școală.
Mulțumesc.
Merg să iau de mâncare. Vrei ceva, băiete?
Nu-mi mai spune "băiete".
Bine.
Îmi pare rău, Lizzie.
Cine a fost bărbatul ăla în costum?
Doar...
Nimic.
- Ce s-a întâmplat azi dimineață? - Nimic.
E în regulă.
Am avut o reacție negativă.
Dar vor mai încerca un lucru, un leac ce a dat rezultate foarte bune.
De ce nu l-au încercat de prima dacă?
Fiindcă asta-i ceva ce iei când celelalte nu merg așa cum vor.
- Asta înseamnă că e prea târziu? - Nu, bineînțeles că nu.
Ești sigură?
Cred fiecare cuvânt pe care îl spun.
Credința e pe jumătate leac.
Credința în vindecare, credința în viitor care așteaptă.
Da.
Îți amintești copacul ăla de care vorbeam mereu?
- Da. - Leacul e din acel soi de copac.
- Este? - Da.
- Vorbești serios? - Nu puteam merge să-l cioplim?
Dar nu pe ăla.
Ăla e prietenul nostru.
Unde ești?
Sunt aici.
Poți s-o faci? Poți s-o faci bine pe mama?
Dacă mama ta poate fi vindecată, tisa o va face.
- Așadar e un "da"? - Încă nu știu de ce m-ai chemat.
Nu te-am chemat. Și chiar dacă ar fi așa, ar fi clar pentru mama.
- Pentru asta? - Pentru ce altceva?
Să-ți ascult povești idioate care n-au niciun sens?
Nu-i încă timpul pentru a treia poveste. Dar va fi în curând. Și apoi...
O să-mi spui povestea ta, Conor O'Malley.
Nu.
Nu, nu asta. E doar un coșmar.
Nu, te rog.
Ăsta nu e adevărul meu. E doar un coșmar.
Cu toate astea, asta se va întâmpla după a treia poveste.
Vreau să știu ce se va întâmpla cu mama mea.
Pierzi timpul prețios care ți-a fost dat.
Așteaptă! Unde te duci?
Dacă ești copac de vindecare, vreau s-o vindeci.
Și o voi face.
Conor, mă voi întoarce. Îți promit. Și vii la Los Angeles de Crăciun.
Și nu vreau s-o las singură pe mama de Crăciun.
- Conor, leacul pe care-l ia... - O va face mai bine.
Nu, Conor, probabil că nu.
- Ba da! - Nu, e o ultimă încercare, fiule.
O va vindeca, bine. O știu!
E motivul pentru care a venit. Trebuie.
- Pentru care a venit cine? - Monstrul.
- Conor, ce? - Vine la 12.07.
La început am crezut că era un vis, dar întotdeauna...
Conor, încetează. E un vis.
Asta e tot ce este. Îmi pare rău că se întâmplă asta,
dar trebuie să fii curajos.
Înțelegi?
Haide.
Mă întorc cât de repede pot.
Și dacă nu e suficient de repede?
Conor, ascultă...
- E în regulă. - Ce-i în regulă?
Doar...
Nu trebuie s-o faci.
Uite, o vezi?
O vezi? Poți s-o miști?
Apoi o așteptăm pe bunica.
Bună, bunico.
Con, salut-o pe bunica și pe mama.
Bună, bunico.
Așa.
Mama a auzit asta de multe ori.
Ești pregătit?
Con, vino să stai aici.
Con, uită-te.
- Bună, bunico. - Mami...
- Și... - Mama.
Așa.
Te desenăm, bunică.
Și apoi le amestecăm.
Ce culoare e asta?
Maro.
- E un maro frumos. - Maro.
- Dar avem maro aici. - E adevărat.
Vezi?
Ce-i asta? Ce sunt alea?
Ce crezi că-s ăștia?
- Ochii. - Ochii. Așa e.
Viața e întotdeauna în ochi.
Dacă înțelegi asta,
vei fi un artist bun.
Da.
Uite!
Așa desenăm ochiul.
Pentru că aici ochii prind reflexia.
Apoi ne vedem viața în ochi. Înțelegi asta?
Viața...
Poate că dacă luăm un creion
și poți desena pe asta...
Vrei să încerci?
Arată-mi cum o faci.
Uite, Con.
Ăsta-i părul lui și asta-i sprânceana lui.
Ăștia sunt ochii.
Și uite, e gura.
E gura lui. E foarte supărat.
Vezi?
Uite la asta.
Apoi vom face o față.
Și apoi...
E monstrul nostru.
Iată monstrul.
Uită-te la monstru.
Foarte ușor.
Așa.
Asta e, bine.
Un examen de 30 de minute în dimineața asta.
Și va fi din tot ce-am făcut în ultimele două săptămâni.
Așa că, dacă ați recapitulat, nu vor exista surprize.
Imediat am să vă cer să vă închideți caietele.
Următoarele 30 de minute nu se va vorbi.
Vreau liniște deplină.
Fiindcă trebuie să vă folosiți creierul, nu gura.
30 de minute...
Începând acum. Succes!
Cred că în sfârșit mi-am dat seama.
După tot acest timp.
Tu cauți doar pe cineva să te bată.
Dar știi ce?
Nu mai sunt ce am fost.
La revedere, O'Malley.
Nu te mai văd.
De acum ești invizibil și pentru mine.
Sper ca mama ta să se facă bine.
De ce ți-a luat atât?
E timpul pentru a treia poveste.
A existat un om invizibil...
Care a fost obosit să fie invizibil.
Nu era de fapt invizibil.
Ci oamenii erau obișnuiți nu să-l vadă.
Într-o zi, omul invizibil n-a mai rezistat.
S-a întrebat, "Dacă nu te vede nimeni...
Ești cu adevărat acolo?"
Ce-a făcut omul invizibil?
A chemat un monstru.
Nici nu știu ce să-ți spun, O'Malley.
L-ai băgat în spital.
Părinții lui amenință cu un proces.
- Nu am fost eu. - Ce?
Nu am făcut-o eu.
Nu sunt invizibil.
Dacă vrei să fii văzut, O'Malley, nu-i ăsta cel mai bun mod.
Nu sunt invizibil. Mă auzi?
Conform regulilor școlii, urmează imediat exmatricularea.
Dar cum pot face asta și să mă consider profesor?
Întoarce-te la clasă.
Vom vorbi asta cândva, dar nu azi.
Nu mă pedepsești?
Ce sens ar avea?
Să vă dau un exemplu de bunăstare emoțională.
Știți cât de greu e uneori să spui nu. Și cât de bine se simte...
Când găsești în sfârșit curajul s-o spui. De ce e așa?
Ai un moment?
Bună, ce faci?
Am primit un telefon de la spital.
Mă tem că mama lui Conor nu va reuși. Vor să meargă acolo.
Nu vii?
O să fiu aici.
Hei!
Ce-i cu mâinile tale?
E discuția, nu?
Toată lumea vrea să-mi vorbească în ultima vreme.
Con...
Uită-te la mine.
Am vorbit cu doctorul de dimineață.
Noul tratament nu funcționează.
Cel cu tisă?
Da.
Cum de nu funcționează?
Lucrurile evoluează foarte repede acum. Mai repede decât credeau.
- Dar cum de nu poate funcționa? - Nu știu.
Trebuie.
Ce se întâmplă acum? Care-i tratamentul următor?
Îmi pare foarte rău.
Nu mi-a părut în viața mea mai rău ca acum.
E în regulă să fii supărat, Con.
Chiar este.
Și eu sunt supărată, ca să-ți spun adevărul.
Dar, Con...
Con, mă asculți?
Într-o zi...
Dacă vei privi înapoi și să te vei simți prost că ai fost atât de supărat...
Că nici măcar n-ai putut vorbi cu mine, ar trebui să știi că a fost în regulă.
Că am știut.
Pentru că eu știu ce vrei să-mi spui
fără să o spui cu voce tare.
Iar dacă simți nevoia să spargi lucruri...
Atunci fă-o.
Fă-le țăndări.
Și eu voi fi acolo, Con.
Aș vrea să am o sută de ani.
O sută de ani să pot să-ți ofer ție.
Trezește-te.
Nu-mi pasă ce oră este. M-ai mințit. Trezește-te!
Trezește-te!
Am nevoie de tine acum!
- Îți faci singur rău dacă continui. - Nu a funcționat!
Ai spus că tisa o va face bine, dar nu a făcut-o!
Trateaz-o! Fă-o mai bine!
Conor.
Tu m-ai chemat, Conor O'Malley.
Dacă te-am chemat a fost ca s-o salvezi, ca s-o vindeci!
- N-am venit ca s-o vindec. - Ba da!
Am venit să te vindec pe tine.
Pe mine!? N-am nevoie să fiu vindecat!
De câte ori trebuie să-ți spun!?
Mama e cea care...
Ajută-mă.
E timpul pentru a patra poveste.
Nu, te rog! Scoate-mă de aici!
- E timpul pentru coșmarul tău. - Trebuie să mă întorc la mama!
E deja aici.
Nu!
Mamă, treci de acolo!
Conor!
Sunt bine. N-ai de ce să-ți faci griji.
Mamă, fugi! Te rog, fugi!
Mamă!
Conor!
Mamă!
Nu.
Conor!
Mamă! Nu!
Conor!
Mami.
- Nu-i da drumul. - Nu!
- Conor. - Mamă!
- Conor.
Mami.
Mamă, nu!
- Mamă, nu! Ajutor! - Conor.
Mamă!
Nu!
Conor.
- Asta-i a patra poveste. - Cheamă ajutor.
Ăsta-i adevărul, Conor O'Malley.
- Mamă! Nu! - Conor!
- Mamă! - Ăsta-i coșmarul tău.
- Mamă! Nu! - Conor.
Mamă!
Ajută-mă!
- Conor. - Mamă.
Mamă!
Asta-i atunci când mă trezesc.
Așa-i întotdeauna când mă trezesc.
Povestea nu-i spusă încă.
- Scoate-mă, merg s-o văd pe mama. - Nu mai este aici, Conor.
A căzut. N-am mai putut s-o țin.
Conor!
- Spune adevărul. - Nu.
Trebuie să spui adevărul sau nu vei mai părăsi acest loc.
Ce adevăr? Nu știu ce vrei să spui.
Spune-mi a patra poveste, Conor O'Malley.
Spune-mi coșmarul înainte să fie prea târziu.
Nu!
Da. Spune-mi-l, Conor. Spune-mi adevărul.
- Mă va ucide dacă o fac. - Te va ucide dacă n-o faci.
Spune adevărul!
- Nu! - Adevărul, Conor O'Malley.
- Spune-mi adevărul, băiete. - Nu!
- Spune adevărul! - Nu!
Spune adevărul, băiete!
Vreau să se termine!
Nu mai pot suporta, știind că în curând va pleca.
Vreau să se termine. Am lăsat-o să cadă.
Am lăsat-o să moară.
A fost un act de curaj, Conor.
Ai spus-o în cele din urmă.
De ce nu mă omori?
Merit pedeapsa.
Merit ce e mai rău.
Oare?
Întotdeauna am știut că nu va reuși.
Mi-a spus tot timpul ca era mai bine...
Pentru că asta am vrut să aud.
Și am crezut-o.
Dar n-am făcut-o.
Și am început să gândesc cât de mult voiam să se termine.
N-am putut suporta cât de singur m-a făcut să mă simt.
O parte din tine dorea să se termine, chiar dacă asta însemna pierderea ei.
I-am dat drumul.
Nu am mai putut s-o țin...
I-am dat drumul mereu.
Și asta e adevărul tău, Conor O'Malley.
N-am vrut să fie.
Acum e real.
Acum va muri și e vina mea.
Și ăsta nu-i întregul adevăr.
Ai vrut să-i pui capăt durerii, propriei tale dureri.
Asta-i cea mai omenească dorință.
Dar nu am vrut.
Ai vrut și n-ai vrut.
Cum pot fi ambele adevărate?
Cum poate fi un prinț ucigaș și totuși iubit de poporul său?
Cum poate fi un spițer rău intenționat dar cu gândire bună?
Cum pot să se facă oamenii invizibili mai singuri făcându-se vizibili?
Nu știu. Poveștile tale n-au fost niciodată logice pentru mine.
Fiindcă oamenii sunt animale complicate.
Crezi confortabil în minciuni când știi adevărurile
care fac aceste minciuni necesare.
La final, Conor, nu este important ce crezi.
E important doar ceea ce faci.
Și ce ar trebui să fac?
Ce ai făcut acum. Spune adevărul.
Atâta tot?
Crezi că e ușor?
Ai fost dispus să mori în loc să spui adevărul.
Sunt atât de obosit Atât de obosit de toate astea.
Dormi atunci. E timpul.
Ești sigur? Trebuie să merg s-o văd pe mama.
- O s-o vedem amândoi în seara asta. - Vei fi acolo?
Da.
Vor fi ultimii mei pași.
Cum se va termina a patra poveste?
Dormi.
Slavă Domnului. Conor!
Conor!
Mi-am ieșit din minți căutându-te.
- Trebuia să fac ceva. - N-avem timp. Trebuie să mergem acum.
La naiba!
Bunică.
Îmi pare rău.
Despre cameră și de restul.
Nu contează.
Știi, Conor. Tu și cu mine...
Nu prea ne potrivim, nu?
Nu.
Nu cred.
Nici eu.
Dar va trebui să învățăm.
- Știu. - Sigur că da.
Bineînțeles.
Dar există un lucru pe care îl avem în comun.
Mama ta.
Asta avem în comun.
E bine.
Văd că l-ai găsit.
Mulțumesc.
Bună, draga mea.
- Mamă? - Da, sunt aici.
Sunt aici. Îmi simți mâna?
Și Conor e aici.
- Este aici? - Da.
Conor.
Aici e sfârșitul poveștii.
Mi-e frică.
Bineînțeles că ești speriat.
Va fi dificil. Mai mult decât dificil.
Dar vei rezista, Conor O'Malley.
Vei rămâne?
O să fiu aici.
Ce ar trebui să fac?
Tot ce-a rămas e ca tu să spui purul adevăr.
Nu vreau să pleci.
Știu, dragă.
Nu vreau să pleci.
Cum se va termina a patra poveste?
Se termină cu băiatul care o ține strâns pe mama lui.
Și astfel...
Poate în sfârșit s-o lase să plece.
Conor.
Asta e camera ta acum.
Ți-am pregătit-o.
Mulțumesc.
Traducerea și adaptarea: FlorinA www.subtitrari-filme.com
Resincronizarea: DISTEL Subs.ro Team @ www.subs.ro