Bum buttery, flit fluttery Dum diddly-ooh
Bum buttery, blåtrasten sjunger en sång
Påsk-lillejor vaknar och står på full stång
Blommorna blommar med en enda gång
Åh en sån vacker vårsång
Alla ekorrarna trallar så glatt
Nynnar att våren har sin finaste hatt
Våren är vårigast och du vet väl att
Åh en sån vacker vårsång
Här i vår skog är allting så bra vi leker med djuren varendaste da
Jag måste tyvärr meddela att det här inte är den film ni ska få se.
Filmen ni snart ska få se är hemskt obehaglig.
Om ni vill se en film om en lycklig liten alv,
finns det säkert gott om platser i salong två.
Om ni, däremot, gillar historier om intelligenta
och hyfsat snygga föräldralösa barn,
skumma eldsvådor, festsugna blodiglar,
italiensk mat och ljusskygga organisationer,
så sitt kvar
medan jag återberättar varenda
olyckligt steg i barnen Baudelairs historia.
Jag heter Lemony Snicket,
och det är min dystra uppgift att återge den här berättelsen.
Violet Baudelaire, äldsta barnet,
var en av världens mest fram- stående 14-åriga uppfinnare.
Alla som kände Violet visste, att när hennes långa hår var uppsatt
i en knut, var hon i uppfinnartagen.
I en värld full av övergivna föremål och bortkastat material,
visste Violet att det alltid fanns något.
Något hon kunde knåpa ihop till nästan vad som helst
för nästan alla tänkbara situationer.
Och ingen var bättre på att prova hennes uppfinningar
än hennes bror.
Mellanbarnet, Klaus Baudelaire, älskade böcker.
Eller, snarare, allt han kunde lära sig av böcker.
Familjen Baudelaire hade ett enormt bibliotek i sin herrgård.
Ett rum fyllt av tusentals böcker, i alla upptänkliga ämnen.
Och Klaus var aldrig så nöjd
som efter en eftermiddag med näsan djupt i böckerna.
Och han kom ihåg precis allt han läste.
Lillflickan, Sunny, hade ett lite annorlunda intresse.
Hon gillade att bita i saker, med sina fyra vassa tänder.
Det fanns inte mycket Sunny inte ville bita i.
Sunny var i den åldern där man mest kommunicerar
genom obegripligt ylande.
Till exempel:
Som förmodligen betydde
"Titta, en underlig figur lösgör sig ur dimman."
Eller möjligtvis
"Vad gör en bankir som herr Poe
här nere bland all sand hos oss på Briny Beach?"
Barn,
jag måste tyvärr upplysa er om en mycket olycksalig händelse.
Det gör ont att berätta, men era föräldrar omkom just i en eldsvåda,
som totalförstörde ert hem.
Om du någonsin förlorat någon som stått dig väldigt nära,
vet du redan hur det känns.
Och om inte,
kan du aldrig föreställa dig det.
Ingen vet orsaken till branden hos familjen Baudelaire.
Vi har utrett det så gott vi kan.
Men allt vi kommit fram till är att eldstormen
uppstod från långt avstånd
genom brytning och samman- slagning av ljusstrålar.
På några få ögonblick var hela herrgården övertänd.
Lika mystiskt som eldens ursprung,
var de andra underligheter som kom i dagen framför barnens ögon.
Alla familjer har sina hemligheter, oöppnade dörrar.
Men för Klaus gick det upp,
att varenda liten upptäckt skulle fylla hans huvud med frågor.
Varför gömde hans far en kikare i sitt skrivbord?
Fanns det fler hemligheter att avslöja om deras föräldrars liv?
Frågor han var rädd för att han aldrig skulle få svar på.
Och i ett enda slag,
blev barnen Baudelaire "de föräldralösa barnen Baudelaire".
Jag försökte varna er.
Det här är ett bra tillfälle att lämna salongen,
vardagsrummet eller planet där du ser den här filmen.
Än finns det tid att se en film om en lycklig liten alv.
Sådär, följ med mig.
Som högste chef för Avdelningen för Penningbestraffning
och handhavare av era föräldrars testamente,
är det min uppgift att ta hand om era pengar tills ni blir myndiga
och se till att ni hamnar hos er närmast levande släkting.
Därför tar jag med er till er käre Greve Olaf,
Som bor här i stan, bara 37 kvarter bort.
Jag tror inte det var det "närmast" syftade på.
Vi känner inte Greve Olaf.
Jodå, det är klart ni gör.
Han är endera er tredje nästkusin i fjärde led, eller
er fjärde nästkusin i tredje led.
"Hans hjärna är nog ur led."
Och han är skådespelare. Spännande, eller hur?
Ni är lyckligt lottade, barn.
Sån generositet är ovanlig från någon i hans bransch.
Nu är vi framme vid ert nya hem.
Är det inte förtjusande?
Hejsan.
Ni måste vara barnen Baudelaire.
Hej.
Jag blev så ledsen när jag hörde om olyckan,
men glad när jag hörde att ni skulle flytta hit.
Välkomna, jag är domare Strauss, och jobbar i stadens domstol.
Jag heter Violet. Det här är min bror Klaus och min syster Sunny.
Poe, från AfP. Hur står det till?
Strålande.
Ditt hus är så vackert.
Tack så mycket.
Känn er som hemma. Ni får komma och hälsa på när ni vill.
- Hälsa på? - Betyder det,
att du inte bor med Greve Olaf?
Bor med? Med Greve Olaf? Nej nej.
Nej, nej, nej. Han... Han är min granne.
"Kan vi inte sova ute istället?"
Stig in.
Vi har inte hela dagen på oss. In med er.
Men god dag, god dag, god dag.
Jag är er älskade Greve Olaf.
Välkomna till mitt ljuvliga hem.
Må ni finna tröst i dess livmoderliga värme och
...sorgsna skrud.
Eller, som de gamla grekerna skulle ha sagt,
Föräldralösis...
...bosättus...
...nånting, nånting, nånting.
Musiken bygger upp ett crescendo - avsluta på höger fot -
Och så en snygg pose.
Inte precis vad jag ville uppnå, men ni förstår idén.
Kära...
...Violet.
Trevligt att råkas.
Hur står det till?
Du måste vara Klaus.
Unge Klaus.
Vänster är din bra sida.
Och...
...Vad är det här?
Jag heter Sunny.
Hemskt ledsen, men jag pratar inte apspråk.
Banan.
Jag är ingen apa!
Sunny är vår syster.
Ni var mig en dyster hop. Varför så surmulna?
Våra föräldrar dog precis.
Ja just det ja. Alldeles förfärligt.
Får jag försöka en gång till?
Säg din replik igen. Fort, medan jag har känslan kvar!
Våra föräldrar...
...dog precis?
Ja just det.
Vilken typ!
Herr Poe...
...Jag ska uppfostra dessa hittebarn
som om jag faktiskt ville ha dem.
Och även om ni skulle kalla det en börda, en uppoffring,
så har ni fel.
Och borde skämmas.
Blotta tanken.
Nåväl, var skriver jag under för förmö... Jag menar,
...för barnen?
Ni får inte vårdnaden förrän efter mötet på torsdag morgon.
Och vad ska jag göra med dem tills dess?
Ursäkta mig?
Jag menar...
Tränar du? Du ser bra ut. Vältränad, menar jag.
Nåja, jag måste tillbaka till banken.
Kan du inte stanna och ta en munsbit?
Ett glass Portvin? Lite kaffe?
- Jag skulle kanske... - Jaja, en annan gång, då.
Barn, om ni behöver något, tveka inte att...
Nej då, vi klarar oss. Det blir så bra.
Några frågor, va...
Jag vet att min enkla boning
inte är så mycket mot Baudelaire-herrgården,
men jag kommer att få en massa pengar snart,
och jag tror den kommer bli
väldigt bra när den blir klar.
Ska vi se oss omkring?
Här är vardagsrummet.
Och köket. Jag vet vad ni tänker:
"Lite kärlek och omtanke skulle inte skada"
Ni är väl vaccinerade? Mot polio, smittkoppor, tyfus, malaria?
Det här är underhållnings-, eller lek och stojrummet.
Taket ska gå att åtgärda hur snabbt som helst.
Ni har väl inte höjdskräck?
Hur skulle det se ut? En apa med höjdskräck.
Min teater.
Följ mig.
Vad ligger där uppe?
Tornet...
...som ni aldrig får besöka...
...under några omständigheter.
Och här ska ni sova, om det blir tid över till sånt. Natti-natti.
- Men solen har inte gått ner. - "Men solen har inte gått ner."
Jag vet inte om ni har tänkt på,
att man ofta får fel första intryck av folk.
När Sunny föddes, till exempel, gillade Klaus inte alls henne.
Men när hon hunnit bli sex veckor, var de som ler och långhalm.
Vilket, i detta fallet, betyder "lekte kasta och bita hela dagarna".
I greve Olafs fall, däremot...
Hittebarn!
...var intrycket helt riktigt.
Varje morgon tvingade Greve Olaf barnen Baudelaire att
göra alla sina hemska sysslor.
Sen smög han iväg till sitt hemliga torn.
Hur olycklig situationen än verkade,
skulle den snart bli värre.
...i Mexico, i ett badkar fullt med is,
och insåg att de finurliga tjejerna stulet min njure.
- Nej! - Nej!
Tänk er min förvåning.
Hittebarn, det här är min ensemble.
Ensemblen, mina hittebarn.
De ser då inte rika ut.
Fula små rackare.
Varför är ni inte i köket och förbereder middagen?
Middagen?
Det är franska för kvällsmat.
På baksidan. Vänd på den.
Vi vill äta i matsalen, klockan åtta.
Och vi vill ha fullständigt tyst när vi repeterar vår pjäs.
- Men vi har aldrig lagat middag. - Klockan är redan halv åtta.
Klockan åtta!
Det får bli pasta.
Okej, då ska vi bestämma rollerna.
Så,
vem ska spela
världens stiligaste greve?
Skulle du kunna göra det?
Om ni insisterar.
"Pasta puttanesca." Det betyder "få ingredienser" på italienska.
Låter toppen.
Sunny. Hjälp till.
Det fixar jag.
- Vi måste ha en gryta. - Finns inte någon.
- Och en sil. - Ingen sil.
Tackar.
Så lite så.
Och en kastrull.
Jag kallar det här lilla stycket "Elektriska stolen".
Har ni glömt att slå på den?.
Är det någon där?!
En sil. Lysande.
Sunny, hur går det med grytan?
Voila!
Det där är ingen gryta, det är en spottkopp.
En spottkopp? Som i...?
Vi får tvätta den noga.
Nå?
Det blir bra. Riktigt bra.
Hur ligger vi till?
Tänk er tillbaka till förhistorisk tid,
när dinosaurier härskade på Jorden.
Hittebarnen Baudelaire till Informationen.
Vad vill ni?
Middagen är serverad.
Puttanesca.
Vad kallade du mig?
Det blir pasta. Pasta puttanesca.
Var har ni rostbiffen?
Rostbiffen?
Biff. Ja. Rost-Biff.
Det är svenska för en biff som är rostad.
Men du sa inget om att du ville ha rostbiff.
Hela världen är full av desperata föräldralösa barn
som gärna skulle simma genom ett hav av häftstift
för att få omfattas av mina bedrifters skugga.
Men jag bryr mig inte om dem.
Jag valde att öppna mitt hjärta
för er två underbara barn
och så den där primaten.
Det enda jag kräver som tack, är att ni lyder mitt minsta infall
medan jag njuter av era föräldrars enorma arv.
- Nej. - Du, din lill...
Sluta, fågelfejs!
Nästa gång biter jag högre upp!
Sluta retas!
Du är ju knäpp.
Det är dags att ni lär er lite respekt.
Släpp henne!
Ditt odjur!
Ni såg vad som hände. Pojken halkade.
Du får inte ett öre förrän Violet blir 18.
Verkligen?
Enligt vem då?
Lagen. Slå upp det.
Vi ringer herr Poe med en gång, och berättar om det här.
Är du säker på det?
Jag är mycket besviken på er.
Var var vi?
Mår du bra?
Nej.
Klaus, vad gör du?
- Jag sticker. - Sticker vart?
Hem.
Det här är vårt hem nu.
Det här är inget hem.
Ett hem är där du har föräldrar som lägger dig på kvällen.
Där de lär dig cykla.
Eller börjar gråta när du ska börja skolan.
Det här är inget hem.
Hur kunde de göra så här?
De är dåliga människor.
Inte de. Mor och far.
- Klaus! - Vad?
Violet, du undrar också. Hur kunde de låta det hända?
Hade de ingen reservplan för oss?
De kanske hade en plan.
Det ser det inte ut som.
Minns du när de åkte till Europa?
De skickade inte ens ett vykort, så vi trodde de hade övergett oss.
Så visade det sig att de skickat ett långt brev.
Det hade kommit bort i posten.
Minns du hur skyldiga vi kände oss för att vi tvivlat på dem?
Det här är samma sak.
Nej, det är det inte.
Varför?
För att de inte är i Europa. De kommer aldrig tillbaka.
Tror du någonsin något kommer att kännas som ett hem igen?
"Fristad"
ett ord som här betyder "en liten, trygg plats i en ondskefull värld".
Som en oas mitt i ökentorkan, eller en ö på ett stormigt hav.
Barnen Baudelaire njöt av kvällen i fristaden de byggt åt sig själva.
Jag ser, jag ser.
Men innerst inne visste de att omvärlden var lika besvärlig.
En omvärld som tyvärr kan sammanfattas i två dystra ord.
Vårdnaden godkänds.
Tack, Ers Höghet. Ett nöje att göra affärer med er.
Barn, jag har funderat över vår situation,
och jag har nog varit lite avståndstagande.
Ett fint uttryck för...
Ren ondska.
...hård, men rättvis.
Men nu när vi är en familj, ska jag gottgöra er.
Jag ska bli den perfekta pappan.
Jag vet. Vi tar en fikarast.
Läsk. Läsk. banan.
Den kan du köra upp nånstans.
Okej.
Violet, var tog låsen vägen?
"Arvslagen och du"
Hejsan. Jag är ute på en helt oskyldig åktur på landsbygden
med mina älskade barn.
Går den klockan rätt?
Vad är det?
Jag tror det är en tidtabell.
Min favorit: kiwi/vattenmelon.
Ut!
- Han tog nycklarna. - Prova allting!
"Alla ekorrarna trallar så glatt..."
Greve Olaf? Det är Poe.
Jag ringer om din fråga vad gäller arvet.
- Herr Poe, tack gode Gud. - Vem är det?
Det är Violet Baudelaire. Vi är i Greve Olafs bil.
Hejsan, Violet. Har du Olaf där?
Han är inte här just nu, men
Är det du som kör?
Nej, bilen står på järnvägen och tåget är på väg.
Jag är ledsen, men jag hör dig inte. Jag kör bredvid ett tåg!
Vi håller på att bli överkörda av ett tåg.
Så bra. Jag hör ingenting för det här tåget.
Jag ringer när jag kommer till banken. Hejdå!
Klaus, du som läst böcker om tåg... Vad ska vi göra?
Spårväxlaren.
Där!
Det är för långt!
Det måste finnas något vi kan dra i den med.
- Här inne finns inget. - Det finns alltid något.
Sunny, bit av alvens huvud.
Så gärna!
Dra tillbaka den fort!
- Violet. - Jag vet.
Inte för att jag vill stressa dig.
- Snyggt skott. - Tack. Dra.
Herr Poe. Käre herr Poe. Kan vi inte diskutera det här?
Tyvärr, Greve Olaf.
Att låta någon i Sunnys ålder köra bil, kan inte
anses vara bra föräldraskap.
Han försökte döda oss.
Överdriv inte, Klaus. Det var inte någon växel i.
Kan jag få prata ostört med barnen?
Hejdå, barn.
Det har varit roligt.
Jag ska nog ge er. Var ni än tar vägen,
vad ni än gör, ska jag hitta er.
Ni är redan avlidna.
Ta dem du, herr Poe...
...innan jag bryter samman.
Att näpsa en obegåvad skurk
kanske verkar vara enkelt för de tre begåvade barnen
men barnen njöt av sin seger
på väg till sitt nya hem.
Deras framtid var osäker,
men de hoppades i tysthet
att nästa förmyndare skulle bli bättre.
Eller åtminstone inte skulle försöka mosa dem med ett tåg.
Vet du vilken sorts vetenskapsman han är?
Nej, jag hade fullt upp med att ordna upp er situation.
Jag hann inte kallprata.
Hejsan!
Det var det värsta.
Se på dig. Du måste vara Violet.
Minns du mig? Jag tror inte det.
Du var ju bara ett litet barn.
Och Klaus, vi har aldrig träffats. Hur är det med...
Vilket handslag. Som en Burmesisk Pytonorm.
Och så lilla Sunny. Du är din mor upp i dagen.
Tack så mycket, herr Poe. Nu klarar vi oss själva.
Jag kanske ska följa med in.
Ja, jättegärna.
Du kan hjälpa oss avmaska den
Boaormen som har diarré.
Barn, om ni behöver mig,
bara ring eller faxa.
Hejdå.
Då blev vi av med honom.
Kom in, kom in. Vi har ont om tid, och vi måste packa.
Packa?
Sa du "packa"?
Ja, vi måste packa all min utrustning.
Och sen det nödvändiga, kläder och sånt.
Och så ska vi märka de ormar vi ska ha med oss.
Med oss vart?
Sa jag inte att vi ska till Peru?
- Nej. - Vi ska till Peru.
Tidigt imorgon. Är det inte spännande?
Följ mig till Reptilrummet.
Välkomna till min enkla boning.
Vad vet ni barn om ormar?
Bara det jag läst i mina böcker.
Inte så mycket.
Vi har nog lite saker här som inte finns i några böcker.
Jag ska bara lägga den store killen, och presentera er för några vänner.
Här borta...
Det är den tvåhövdade kobran!
På fläcken.
Är det en hona eller hanne?
Inte en aning, tyckte det var oartigt att fråga.
Här borta har vi den Treögda tibetanska paddan.
Han bara tjatar sitt mantra. Aum. Kvääk.
Nu, mina barn, ska ni få se min senaste upptäckt.
Jag hittade den i Tanzania. Den Otroligt Giftiga Huggormen.
Jag och min assistent Gustav är de enda som sett honom.
Förlåt. Färgbandet trasslade sig.
Jag ska rätta till det.
Sådär.
Då var det fixat.
Nå,
var var vi?
Just det. Den Otroligt Giftiga Huggormen anföll barnen.
Oroa er inte. Det är ingen fara.
Den kan inte skada er. Sådär ja.
Den Otroligt Giftiga Huggormen kunde inte skadat henne?
Nej. Nej, nej, nej, nej.
Den är en stor mes.
En av de ofarligaste och vänligaste
undersåtarna i djurriket.
Namnet är en bluff.
Jag döpte den så för att spela träbockarna på
Herpetologiska Föreningen ett spratt.
Farbror Monty, varför ska vi till Peru?
Jag vaknade i morse och tänkte:
"Om vi skulle ta och resa bort tillsammans?"
Och så slog det mig: "Peru. Nog har de ormar i Peru?"
Men varför måste vi resa bort?
Du vet väl om att ormar är räddare för dig än du är för dem?
Inte många vet det.
En orm som känner sig hotad drar sig undan
någonstans tyst, säkert, avlägset.
En fristad. Trygg från all fara.
Alltså, Peru.
Den där kikaren. Jag såg en sån i pappas...
Gott om tid för småprat senare.
Men nu behöver jag en uppfinnare,
en bokmal
och en som biter.
Vet ni några såna?
Mina tänder står till er tjänst.
Högt i Högländerna och nere vid Tay
red Bonnie George Campbell för att hitta dig
Sadeln och betslet så blanka de var
hästen kom hem men George han blev kvar
Petunia, vad har jag sagt om det där?
Hon tror att jag är ett träd.
Jag minns den sången. Våra föräldrar brukade sjunga den för oss.
Det gjorde de nog. Precis som jag för mina barn.
- Har du haft barn? - Oh, ja.
Och fru och ett hem.
Innan eldsvådan.
En eldsvåda?
Jag vet nog bättre än någon annan vad ni genomlider.
Men det kommer ordna sig.
Vi kommer vara bland folk som förstår. Folk som oss.
Folk som uppskattar unika barn.
Barn som läser och uppfinner och biter i saker.
Farbror Monty, varför gör du allt det här för vår skull?
Det är väl sånt familjen är till för?
"Så åkte barnen Baudelaire till Peru
och upplevde massa underbara äventyr
med sin älskvärde nye förmyndare.
Slut. "
Jag önskar desperat att jag fick skriva de orden.
Jag skulle göra vad som helst, för att få se berättelsen sluta här.
Men tyvärr är det inte mitt jobb att skapa lyckliga slut
där ingen lycka finns, utan att berätta vad som faktiskt hänt
i de olycksaliga barnen Baudelaires liv.
Och även om det smärtar mig,
måste jag erkänna, att deras bekymmer bara börjat.
Och det gick åt skogen till toner.
God dag.
Jag söker doktor Montgomery Montgomery.
Jag heter Stephano. Jag är en man från ltalien,
och jag är här för att hjälpa till med hans forskning.
Samt underlätta och iaktta neutralt.
Du är Greve Olaf.
Varför säger du så?
Jag har aldrig träffat någon Greve Olaf,
men om så var fallet,
är jag säker på att han varken sett ut eller låtit det minsta som jag.
Du ÄR Olaf, och vi tänker inte släppa in dig.
Du får kanske ta och omvärdera din hypotes?
Alltså: spring aldrig med en kniv i handen, barn.
I sanning visa ord herr Stephano.
Ojsan, här står jag och föreläser igen.
Och tack för att du kunde ställa upp med så kort varsel.
Det var så lite så.
Min assistent Gustav sjukanmälde sig för mindre än en timme sen.
Han skulle ge vad som helst för att få vara här just nu.
En sån tur att du var tillgänglig.
Tja, jag får väl erkänna att jag är ett fan.
Ditt arbete har påverkat min egen forskning
vid akvariet i Monterey...
...om sjöormen.
Ett mycket flyktigt djur.
- Vi kanske ska... - Jag har blivit biten 43...700 gånger.
Mestadels i ansiktet.
Det mesta ni ser är återuppbyggt.
Men jag tycker de gjorde ett bra jobb,
även om mustaschen är lite på sniskan.
Säg inte att du går på det här?
Skulle ni barn kunna hjälpa mig med väskorna?
Min vänstra sida är lite neurologiskt utsatt.
- Givetvis! Barn... - Farbror Monty...
Seså. Nu ska vi inte vara oartiga mot vår gäst.
Skynda på.
Vad sysslar han med?
Inte en aning.
Även om det aldrig är bra att en ökänd skurk dyker upp,
höll Greve olafs plötsliga entré,
just som dr Montgomery skulle avslöja sin hemlighet för barnen,
på att driva Klaus till vansinne.
Violet, lyssna nu.
Montys kikare. Det låg en exakt likadan i pappas skrivbord.
- Klaus, det är en slump. - Nej, Violet.
Det finns en orsak till allt som sker.
Barnen kommer göra stor nytta i vår forskning i Peru.
Är du van vid barn?
Barn är ett folk och dom bor i ett främmande land, för mig.
Jag var aldrig riktigt ett.
De är en viktig länk i närings- kedjan, så mycket har jag förstått.
Han kommer aldrig låta oss vara i fred med Monty.
Vi måste varna honom.
Det ordnar jag.
Jag höll på att mata muränan,
och kände mig förstås tuff.
Det är allt som behövs. Allt som behövs. En enda gång.
En enda gång.
Jag hade sillen i mun- gipan, och erbjöd den.
Typiskt nog var National Geographic där just då,
och filmade alltihop.
Vad många inte vet om muränan,
men tror att de vet att "Det kan inte vara ett otroligt starkt djur,
det har säkert en viss styrka, men inte
kan det dra med sig en mans ansikte in i en grotta?"?
För att göra en lång historia kort,
dykarsjuka, plastikkirurgi...
Men, så vitt jag vet är Peru en underbar plats.
Stränderna. Folket.
De liberala förmyndar-lagarna.
BEDRAGARE
Liberala förmyndar-lagarna.?
Sa jag det?
Jäkla nervgifter.
Stephano, du berättar så underbara historier.
- Eller hur, barn? - Jo, verkligen.
Skulle du kunna mjölka Petunia åt mig?
Petunia. Mjölka... Du förstår, jag...
Kan jag bara...
Ja, okej. Jag gör gärna ett försök.
De kallade mig Arla-haren uppe på mjölklabbet, för att
jag mjölkade de här rackarna hela dagarna.
Men spenarna kan vara knepiga att hitta.
Hursomhelst, ta du den här
och börja utan mig, så...
Jag glömde min mjölkmaskin. Jag tittar nog på istället.
Tittar han hitåt?
Ja.
Titta inte på mig. Låtsas prata med Klaus.
Okej.
Jag såg meddelandet. Oroa er inte. Jag vet.
- Vet du? - Jadå.
En muräna skulle aldrig äta sill. Det är alldeles för salt för dem.
Och ni såg väl hur han kikade i väskan
där jag har mina ormgift?
Ni hade rätt, barn. Stephano är en bedragare.
Ja.
Han är en spion från Herpetologiska Föreningen.
Han är här för att stjäla Den Otroligt Giftiga Huggormen.
- Nej. - Nej, farbror Monty...
Jäklar, är ni redan klara? Jag som såg fram mot mjölkandet.
Är det inte sängdags för er barn?
Definitivt. Vi ska upp tidigt imorgon.
Iväg med er.
God natt.
Och barn, om ni blir rastlösa under natten,
tänk på att jag bor precis bredvid. Och jag är väldigt lättväckt.
Jag sover knappt alls.
Har du tillstånd att gå ut?
Trodde väl inte det.
Jag kommer sakna dig, Petunia.
Du är så fin. Jo det är du.
Sån fin flicka.
Det är du. Jo det är du.
Jodå, det är du.
Det känns konstigt när någon som står en nära dör.
Farbror Monty?
Som när man går uppför en trappa i mörkret
och tror att den har ett trappsteg mer än den har.
Foten faller fritt genom luften,
i ett kittlande ögonblick av obehaglig överraskning.
Farbror Monty?
Barnen sörjde inte bara sin farbror,
utan även förlusten av chansen att få ett riktigt hem igen.
En chans som, tack vara en skådespelande skurk, nu försvann
lika säkert som vårens sista snögubbe smälter i aprilsolen
Jag känner mig lite ansvarig för den här tragedin.
Jag borde varnat honom för att
Den Otroligt Dödliga Huggormen
är den farligaste ormen i näringskedjan.
Det borde jag veta, som upptäckte den.
Du gjorde vad?
Inspektören?
Flicka lilla, burdörren är öppen, ormen borta, snubben död.
Vet du vad jag tror?
Jag tror att någon väckte mig vid nio helt i onödan.
Definitivt ett ormbett. Ingen tvekan om saken.
Ormbett, ingen tvekan. Tack doktorn.
Den Otroligt Dödliga Huggormen kan inte ha dödat honom,
den är en av de ofarligaste och vänligaste invånarna
i djurriket.
Jag skriver ingen rapport om det här, okej?
Det är nog lika bra. Barnen har gått igenom tillräckligt redan.
Det är nog ingen bra idé att ändra deras planer så här sent.
Vi skulle åka till Peru imorgon,
- och biljetterna går inte att boka om. - Nej.
Vad tror du, doktorn?
Kan vara deras enda chans att lägga detta bakom sig.
Det här fixar jag.
Bakom. Tack, doktorn.
Intervjuer med vittnen som var på plats,
berättar följande om Sunny Baudelaires plan:
Modiga Sunny började här
och närmade sig Den Otroligt Dödliga Huggormen
med otrolig envishet.
Nej, han är Greve Olaf, och doktorn är hans kumpan.
Han försökte döda oss med ett tåg.
- Var skulle ha få tag på ett tåg? - Ja, var skulle jag?
Nu får det vara nog av era dumheter.
Herr Stephano ser inte alls ut som Greve Olaf.
Vem är denne tjusige Greve Olaf ni tjatar så om?
Det är deras gamle förmyndare, som visade sig ha lite dåligt omdöme.
Men tatueringen då? Greve Olaf har ett öga tatuerat på ena vristen.
Vad gör man inte för barnen?
Voila! Hel och ren.
Han är skådespelare. Han har bara täckt den med smink.
Doktorn, hjälper du mig att eskortera
barnen till bilen? - Nej, herr Poe...
- Nej, herr Poe! - Jag lovar att skicka ett vykort.
En sak höll alla vittnen med om.
Nästa ljud de hörde kom som en chock, och var så överraskande
att det förföljer dem än idag.
Jäklar. Jag var riktigt förtjust i den här rollen.
Bum buttery, blåtrasten sjunger en sång
Ni ska veta att myndigheterna gör allt för att hitta herr Stephano.
från hans ögonbrynslösa panna till hans otatuerade vad.
Den italienske skurken.
Trots att den dumme direktören fortfarande bestämde deras öde,
firade barnen sin nya seger mot Greve Olaf
medan de flöt fram över Tårfyllda Sjöns iskalla yta.
Men Klaus var inte typen som nöjde sig med vad som syntes på ytan,
han visste att något djupare låg bakom deras resor,
fast allt han hade att gå på var en kikare,
vetskapen om ytterligare en elds- våda och två ord på ett papper.
Tant Josephine?
Aldrig hört talas om.
Är det inte underligt att ingen av våra släktingar är släkt med oss?
Tant Josephine?
Barnen Baudelaire? Är det ni?
Ja.
Så bra.
Kom in. Kom in. Kom in.
Orkanen Herman ska slå till när om helst.
Åh Violet, se på dig.
Hejsan.
Skynda er in, barn. Skynda på.
- Vad? Vad? - Vad står på?
Skynda inte så mycket. Ni kan snubbla på dörrmattan
och hugga av er huvudena.
Alltså. Skynda, men inte för bråttom. Okej?
Förlåt att det är så kallt.
Ibland står jag knappt ut med kylan.
Ska jag vrida upp elementet, tant Josephine?
Jag slår aldrig på elementet. Jag är rädd att det ska explodera.
Jag måste be er barn att aldrig använda dörrhandtagen här i huset.
Knuffa bara mitt på dörren så den går upp.
Varför det?
Jag är rädd att dörrhandtagen
ska explodera i tusen små bitar
och en av dem ska träffa mig i ögat.
Nån har bott för länge i Knäppköping.
"Knöpö" är inte något ord.
Jag kommer visst bli tvungen att lära henne korrekt svenska.
Språket är det bästa som finns, eller hur?
- Definitivt. - Jag <3 språket.
Hon är Borgmästare i Knäppköping...
Varm soppa. Precis vad vi behöver.
Det är i och för sig kyld gurksoppa.
Jag lagar aldrig varm mat.
Spisen kan ju ta eld.
Var har du din bror?
I köket.
Klaus?
Vad har du för dig?
Servetter.
De finns här. Akta dig för frysen. Den kan krossa dig som ingenting.
Okej.
Ska vi ta och titta på lite bilder?
Akta så ni inte skär er på pappret.
Är det Ike?
Visst var han stilig?
Så mycket du upplevt, tant Josephine.
Har du tämjt lejon?
Jag var ganska äventyrlig när Ike var i livet.
Farbror Monty? Kände du farbror Monty?
Jag ser så dum ut på den bilden.
Vänta, är... Är det våra föräldrar?
Är det här någon sorts förening?
Varför har alla såna kikare?
Jag gillar inte den bilden på mig!
Dog Ike i en eldsvåda?
Nej, nej, dumma barn. Nej.
Han blev uppäten av blodiglar.
Kom så ska jag visa.
Se upp för kristallkronan, barn. Den kan spetsa er.
Ike och jag utforskade varenda vrå av Tårfyllda Sjön
från Hemska Hamnen,
ända bort till Frusna Grottan. Långt där borta.
Och där vid klippan blev han anfallen.
Blodiglar från Tårfyllda Sjön har sex rader
sylvassa tänder och en mycket vass nos.
De är blinda, men kan känna mat- lukt på människor från miltals.
Och den får dem att flockas.
Jag sa "Ike, vänta en timme innan du ger dig ut på vattnet"
Men...
han väntade bara tre kvart,
och...
Jag ber om ursäkt, barn.
Klaus!
Det där är privat. det var Ikes rum.
Gud, vad jag vantrivs här.
Du har inte funderat på att
flytta nådgon annan stans?
En flytt bort från Tårfyllda Sjön skulle nog få dig att må bättre.
Jag kommer aldrig
någonsin kunna sälja det här huset.
Jag är rädd för mäklare.
Det finns två sorters rädsla:
rationell och irrationell.
Rädsla för mäklare är MYCKET irrationellt.
Kommer jag olämpligt?
Vi måste få ut henne ur huset.
Akta er för avocados. Kärnan kan sätta sig i halsen.
och den där kärran kan lossna och köra över oss.
Ta det lugnt, tant Josephine.
Heren den hoppandeJehovah
Böldpest! Är det böldpest?
Nej, det var mitt fel.
det är hemskt så ledsen jag är
för att jag skrämde din syster sådär.
Tant Josephine, det där...
Riktiga skönheter är ni minsann.
Särskilt ni.
Tant Josephine...
Men jag ska väl presentera mig.
Nej, Klaus och jag kan presentera dej.
- Det här... - "presentera DIG"
Det spelar ingen roll. Det där...
Spelar ingen roll?
Driver du med mig, tösabit?
Det må bara vara en formidabel fiskares åsikt,
men Språket är det allra viktigaste i mitt liv.
Är det?
Hur desperat ÄR hon?
Det är hela pickalurven. Summa summarum.
Utan ordentliga språkkunskaper,
kan det dra på trissor och ta en ända med förskräckelse.
Du kan då svänga dig med uttryck.
Jag kan böja och bända dem också.
Men inte utan ert tillstånd, förstås.
Kapten Skum...
till er tjänst.
Han ljuger. Det är Greve Olaf.
Den fasansfulla mannen du varnat mig för? Var? Vem?
- Rakt framför dig. - Varthän?
- Bakom kapten Skum? - Nej.
Jag ska lära honom en läxa. "Vaxa på, vaxa av" honom, min gosse.
Kapten Skum ÄR Greve Olaf.
Inte en gång till!
Förgrymmade onge!
Klaus!
Vad har du gjort med den här stackars karln?
Jag ber så hemskt mycket om ursäkt.
Det kommer kännas imorgon.
Det gör inte hela världen, frun.
Han är bara en pojke som just vuxit från sagoböckerna.
Jag har fått stå ut med sånt
sen iglarna i Tårfyllda Sjön tuggade av mig benet.
Varför väntade jag inte en timme innan jag hoppade i?
Iglarna tog min man också.
Stick och göm dig!
Nej, på riktigt.
De jämrans iglarna dömde mig till ett skuttande liv.
Jag må få bra parkeringsplatser,
men vem kan älska en enbent man med nuna som en hönsröv?
Jag är ensam som en mås på sin klippa.
Åh, kapten Skum.
Vill du äta middag med oss ikväll?
- Nej! - Nej!
Jag vet inte det jag, frun..
Jag rädslar att detta härna träbenet ska repa golvet.
Jag kan lägga ut tidningar.
Snälla? Barnen ska laga sin ljuvliga Pasta Puttanesca.
Precis vad jag åt innan jag blev av med benet!
Kära nån! Nå, barn, jag tar med kapten Skum hem,
så köper ni mat till en helt Puttanesca-fri middag.
- Men... - "Men" är inte en mening, Klaus.
Tant Josephine.
Ska ni inte betala för det där?
Dagens ungdom.
"Vet någon att du är här uppe?"
Tant Josephine?
Är du här?
Tant Jo?
Är du här?
Tant Josephine?
Åh nej.
Nej.
Vi kom för sent.
Vad står det?
Det är ett självmordsbrev.
"Violet, Klaus och Sunny, när ni läser detta är mitt liv redan slut.
Mitt hjärta är lika kallt som Ike, och lifet ter sig outhärrdligt."
"Outhärrdligt"? Med två r?
Fortsätt.
"Ni barn furstår inte hur sorgset en änkas liv är"
"Förstår" stavas med ö.
Det kvittar väl. fortsätt.
"eller varför man gör någos sånnt här" - "Något" heter det.
Det är ett självmordsbrev. Varför rättar du stavfel?
Hennes största nöje i livet var Språket,
så varför gör hon så många fel?
Om du skulle hoppa från ett fönster,
skulle du inte heller bry dig om stavning.
"Tänk pa att jagg ärr mycket lyckligare där jag är no.
Min sistta vilja är att kaptten Skum ska taa hand om er barn,
eftersom han är en god mann."
Så det var hans plan. Tvinga henne skriva den här lappen,
och sen knuffade han henne genom fönstret.
"Kryptografi och du" "Tecken och Koder"
"Krigets Kodknäckare"
Det är inget självmordsbrev. Det är ett meddelande.
"Livet" stavas inte med f, det stavas med v. F.
Och "outhärdligt" med ETT r.
F R
F R U S N A
G R O T T A N
Hela vägen till Frusna Grottan, Ända där borta..
Hon är inte död. Hon gömmer sig.
Frusna Grottan?
Sunny!
Han undersökte eldsvådorna.
Klaus, vi måste sticka.
Akta dig för kylen.
Vad?
Den kan krossa dig som ingenting.
Det är inte möjligt.
Har det slutat?
Violet, du får ta och knyta upp håret.
Några idéer?
Ge mig eldsläckaren.
Varför?
Vi måste flytta ankaret härifrån och dit.
- Vad? - Hjälp bara till!
På tre ska vi knäcka den bjälken.
- Knäcka? - Ja.
- Den är det enda som håller oss kvar. - Precis.
Är ditt hår knutet tillräckligt hårt?
På tre.
Ett.
Två.
Tre.
Vänta.
Vänta. Lugna dig, Sunny.
Nu!
Vad ska vi ta oss till?
Hon lever. Vi måste gå till myndigheterna.
- Nej. - Vad?
- De lyssnar inte. De lyssnar aldrig! - Violet!
Det är Olaf. Han ger sig aldrig. Vi måste leta upp henne själva.
Hejsan, barn.
Det är kapten Skum, er nye förmyndare.
Stanna där, så kommer vi och hämtar er.
Har du läst något om segling?
Klaus hade läst exakt femton böcker om segling, och två om meteorologi.
Men teori är en sak,
och praktik en helt annan.
Inget kunde förberett dem på att ta sig till Frusna Grottan
tvärs över en upprörd och svårflörtad sjö.
När stormen väl dragit förbi, och vågorna lagt sig till ro,
kunde barnen känna sig nöjda med sin bedrift.
En ovan stund av lycka i deras vanligen så sorgsna liv.
De hade klarat det.
Och om inte deras förmyndare kunde rädda dem,
fick de väl rädda sin förmyndare.
Tant Josephine?
Är du här?
Tant Josephine?
Åh, barn.
Ni klarade det. Ni tolkade ledtrådarna jag gav er.
Så skönt att allt är bra med dig.
Det var så hemskt.
Greve Olaf tvingade mig att skriva det där testamentet,
och det gjorde mig ont i själen att göra så många språkliga fel.
Tog ni med er matvaror?
Matvaror? Vi tog oss just genom en storm.
Jaha? Och hur har ni tänkt er att vi ska kunna bo här i grottan
om ni inte tog med mat?
Bo i grottan?
Nej, nej, tant Josephine, du måste följa med oss tillbaka.
Du testamenterade oss till kapten Skum. Bara du kan bevisa att det är en lögn.
Nej, barn, det är alltför farligt. Jag är hemskt ledsen.
För farligt? Du är vår förmyndare. Du ska ta hand om oss!
Nu pratar vi inte mer om det.
Tant Josephine, du vet väl om att Frusna Grottan är till salu?
Och?
Snart kommer folk att komma hit och titta på den.
En del av dem, kommer att vara mäklare.
Tant Josephine,
vad betyder det här?
Var hittade du den?
I Ikes rum.
Eldsvådorna.
Varför undersökte han eldsvådorna?
Det gjorde vi allihop. Farbror Monty, lke och...
Våra föräldrar.
De var våra ledare.
Barn,
det finns goda och onda människor här i världen.
Såna som startar eldsvådor, och såna som släcker dem.
Vem ligger bakom det här?
Är det Olaf?
Jag har redan sagt för mycket. Era föräldrar visste svaret,
och se hur det gick för dem.
Våra föräldrar? Vad berättade de?
Vi skulle stannat i grottan.
Än finns det tid att vända,
så får jag ta en risk med mäklarna.
Tant Josephine,
vad berättade våra föräldrar?
Vi kommer att dö.
- Vad? - Blodiglarna!
Så bra att ingen av oss ätit på ett tag.
Där har du nog fel.
Tant Josephine!
Båten har fått en spricka!
Klaus, vad ska vi göra? De äter upp båten!
Vi sjunker, sjunker, sunker.
- Klaus, paddla, snälla. - Dömda till undergång.
Tant Josephine, det där gör inte saker bättre.
Titta, en båt. Här borta! Här borta!
Hur obehagliga blodiglarna i Tårfyllda Sjön än är,
var det som kom mot dem ur dimman betydligt värre.
Hallå, hallå, hallå.
Jag har saknat er.
Ser ut som ni behöver lite hjälp.
Det är du som kommer behöva hjälp när vi kommer tillbaka till stan.
Tant Josephine ska berätta för alla vad du gjort.
Så hamnar jag i fängelse,
och ni lever lyckliga med en snäll förmyndare,
och håller på och uppfinner saker, läser böcker
och vässar era små aptänder.
Tapperhet och kurage segrar till sist.
Och sakta men säkert blir denna hemska värld
en lugn, harmonisk plats.
Och alla sjunger och dansar och fnittrar
som den lilla alven.
Ett lyckligt slut. Var det det ni hade tänkt er?
För jag tror inte att någon kommer att lyssna på en död kvinna.
Du rör inte tant Josephine.
Hon ska berätta vad du gjort.
Nej, nej. Jag ska inte berätta någonting. Jag lovar.
Snälla, släng mig inte till blodiglarna.
Behåll förmögenheten. Behåll barnen.
Tant Josephine!
Snälla.
Välkomna ombord. Skicka vidare.
Jag åker bort. Jag färgar håret. Jag byter namn.
- Men vi då? - Håll tyst när de vuxna pratar.
- Jag kanske inte måsta döda dig. - Nej.
Å andra sidan, visade ju ditt lilla trick vid fönstret,
att du knappt går att lita på.
Men...
...Jag skulle kunna visa nåd.
"Knappast".
Vad?
Du sa "knappt". Det är dålig svenska. Du skulle ha sagt
"att du knappast går att lita på".
Tack för att du rättar mig.
Så lite så.
Nej, nej, nej, nej. Tant Josephine. Tant Josephine!
- Tant Josephine. - Du kan in...
- Tant Josephine. Ta... - Tant Josephine, hoppa!
Tja, ni förstår hur det gick..
Tant Josephine.
Nåja, vi gjorde vårt bästa.
Ta det lugnt allihopa.
Barn? Är det ni?
Herr Poe! Vi...
Drunknar.
Jag räddade honom! Räddade pojken från iglarna.
Återvänd till djupet, era avlånga kreatur.
Ni ska inte få mumsa på den här gossens huvud idag.
Greve Olaf? Vad gör du här?
Herr Poe, låt mig. Greve Olaf, vad gör du här, typ?
Jag vet, jag borde hållt mig borta.
Men jag kunde inte när jag hörde att barnen var i fara.
Trots att jag inte...
är lämplig som förmyndare.
Jag kanske misstog mig på dig, Greve Olaf.
- Nej!. - Nej.
Du har visat att du är synnerligen lämplig som förmyndare.
Och det vore oansvarigt av mig
att inte placera barnen hos dig med omedelbar verkan.
- Vore det inte för dig... - säg det inte1
Jag orkar inte med tanken på att förlora de små skatterna.
Till och med det massiva arvet
skulle bara påminna mig om min hjärtesorg.
Det behöver du inte oroa dig för.
Lagen säger klart och tydligt att du inte skulle ärva förmögenheten
om något händer barnen.
Vad säger du?
Nej, de enda som kan ärva är nära släktingar och gifta par.
På riktigt?
Herr Poe,
har jag berättat om vår nya pjäs?
GREVE OLAF - I giftastankar.
Recensent.
Recensent!
Kan jag ta Er rock, herrn?
Försök inte ställa dig in.
Vad sysslar han med? Varför är vi med i pjäsen?
Här är rekvisitan. Det står att om två personer gifter sig,
har de full rätt till varandras tillgångar.
Han kan inte komma åt våra pengar genom att vi gifter oss i en pjäs?
Kan jag inte?
Konspiratörer. "Caesar måste dö. Caesar måste dö. Caesar måste dö."
Om ett äktenskap ska vara giltigt,
måste det utföras av en lagvigd domare.
Det står det här.
Domare Strauss, är du beredd för din skådespelardebut?
Se på dig. Violet, du är så vacker.
Du spelar bruden, jag domaren. Vem är brudgummen?
Du förstår inte, Domare Strauss. Pjäsen är på riktigt.
Ja! Ja!
Det måste vara äkta. Det var därför du fick rollen.
Alla andra som sökte rollen saknade...
Vad heter det nu?
- Hår? - Händer?
Äkthet.
Glöm nu inte, Domare Strauss,
att du måste säga precis samma saker som vid en riktig vigsel.
Se till att det blir rätt. Publiken är full av talangjägare,
som letar efter någon i din ålder. Allt hänger på den här pjäsen.
Var du tvungen att berätta det? Herregud, så nervös jag blir.
Ta med henne till sminket.
Gå nu och bli vän med fjärilarna i magen.
Det här är löjligt. Violet är 14 år. Hon kan inte gifta sig.
Jodå, om hennes förmyndare ger sitt tillstånd.
Och vem är det? Jo, just det, jag!
Slå upp det du, bokmal!
Så snart du "Tager mig" och skriver på äktenskapslicensen
så blir du min kära fru.
Du får städa och laga mat, massera mina svullna fötter
och klippa mina tjocka gula tånaglar.
Äktenskap är ingen lätt match. Det är mycket jobb.
Jag "Tager dig" aldrig. Aldrig.
Det gör du nog...
när du tittat upp dit.
Släpp henne!
Så gärna! - Släpp henne.
- Nej! - Vänta lite med det.
Om du inte säger ja,
eller något annat avbryter ceremonin,
behövs det bara ett ord i den här,
så faller Imse Vimse Babyn ner igen.
Klong!
Hur kan du? Hon är bara ett barn.
Åh, Violet. Violet, Violet, Violet.
Violet.
Du är 14 år gammal.
Vid det här laget borde du ha lärt dig att allt inte blir som man vill.
Vill du ha ett lyckligt liv? Tak över huvudet?
En egen härd och allt sånt skräp?
Och vad vill jag ha?
En enorm förmögenhet
och alla undersökningar nedlagda.
Och det ska du hjälpa mig få...
ikväll.
Publiken väntar.
Damer och herrar, sammanför era tentakler
för "I Giftastankar"!
Nej, du får inte genomföra det här.
Jag är tvungen.
Nej det är du inte. Det finns alltid något.
Inte den här gången.
Men...
Kamelen, det är du.
- Gå, Klaus. - Violet.
Gå!
Rör på pucklarna, Kamelen. Det är du nu.
Ingenting kan hålla Greven från sin Brud
Ingenting i världen Ingenting i världen
Ingenting Ingenting
En sån fantastisk dag för ett bröllop.
Om ändå den stilige Greven var här för att ta sin brud.
Med sin fina frisyr och sitt stora mod,
saknar Greven like.
Hur skulle Violet göra?
En viktig strid gick före allt.
Det finns alltid något. Det finns alltid något.
Och en tyst, skallig, friare
har stulit brudens tycke.
Tyvärr är brudgummen en knöl.
Och inte alls så stilig som Greven.
Om ett mirakel ändå
kunde föra Greven till hennes räddning...
Vilket totalt ospektakulärt bröllop det kommer att bli.
Men vänta.
Vad är det där?
Det är ju Greven, i sin flygmaskin.
Jag trodde inte de hade såna resurser.
Ja, här kommer jag för att äkta min brud.
Och ni, min gode herre, blir slagen med häpnad
Vi varnar för att nästa scen är våldsam.
Undan, din kanalje!
Hårlöse Casanova!
Här får du! Och där.
Släpp efter lite!
Bröllopet kan börja.
Titta inte ner.
Tager du, Greve Olaf,
denna Violet Baudelaire till din äkta fru,
att älska i nöd och lust, tills döden skiljer er åt?
Till döden,
det gör jag allt.
Tager du, Violet Baudelaire,
denne... Greve Olaf
till din äkta make, att älska
i nöd och lust, tills döden skiljer er åt?
Domare Strauss, jag...
Ja, det gör jag.
- Hon förtjänar honom inte. - Nej.
- Tycker du det? - Nej, det gör hon inte.
- Nu återstår bara... - Sunny?
för det lyckliga paret att skriva under äktenskapslicensen,
så blir äktenskapet...
Officielllt
och lagligt giltigt.
Sunny, var är nyckeln? Nyckeln till låset.
Ögat!
Med höger hand, får jag be.
Barn, jag måste tyvärr upplysa er
om en mycket olycksalig händelse.
Det gör ont att berätta, men era föräldrar omkom just i en eldsvåda,
som totalförstörde ert hem.
Såna här saker händer inte bara.
Skynda skynda skynda på!
Bakom dig!
Titta vad jag gjorde med ert kära lilla hem.
Nu avslutar vi det här.
Chefen.
Vad? Jag är lite upptagen.
Vi har fått problem.
Var är du?
Titta upp.
Hejsan!
Så avrundas vårt lustspel!
Vänta, det var ingen pjäs!
Greve Olaf hotade att döda Sunny om jag inte gifte mig med honom.
Urlöjligt.
Nej, ni måste lyssna!
Han gifte sig med mig för att komma åt familjens förmögenhet.
Ja, det är ju faktiskt sant.
Vad?
Violet och jag är faktiskt lyckligt gifta,
eftersom vi...
vigdes i en korrekt ceremoni,
med officiella förbindelser
av en lagvigd domare.
Åh nej, vad har jag gjort?
Förlåt, jag hade inte en aning!
Först av allt, ska vi
adoptera bort de två andra rackarungarna,
till varsitt hörn av jorden.
De blir så besvärliga när de får umgås.
- Herr Poe! - Din knöl. Grip honom!
För vad?
För att han är ett girigt monster!
Kom igen då!
Så jag är ett monster? Ett monster?
Det är ni som är monster.
Kom igen! Kom igen då!
Barnen försökte berätta, men inte lyssnade ni på dem.
Ingen lyssnar på barnen.
- Kom igen! - Ni tror ni är oskyldiga?
Ni är medbrottslingar.
Den här licensen ger mig rätten till förmögenheten.
Kom igen då!
Och inget ni gör kan ändra det!
Vad tycker ni? Var det för ondskefullt? Lite respons, tack!
Äktenskap är ingen lätt match.
Och, förresten, du är en usel skådespelare.
Seså,
nu håller vi oss lugna.
Om ni ger er på mig, är ni inte bättre än mig.
För att inte tala om usla förebilder för barnen.
Skyldig.
Det är mig ett nöje att meddela att Greve Olaf greps
för alltför många brott att räkna upp här.
Innan han skulle börja avtjäna sitt livstidsstraff, dömde domaren
honom till att uthärda varje plåga
han utsatt barnen för. - Ja!
Försvinn! Försvinn!
Åh nej.
Barnen Baudelaire hade avgått med segern.
Vilket här innebär "att avslöja en ondskefull talanglös mordbrännare
och lösa mysteriet med branden i villa Baudelaire".
Vore rättvisan ändå så snäll.
Greve Olaf försvann efter att en jury ändrat hans straff.
Barnen Baudelaires utsikter var fortfarande dimmiga.
En sak visste de, när de åter klev
in i herr Poes baksäte...
De var på väg.
Oroa er inte, barn.
Myndigheterna fångar säkert Greve Olaf snart.
Den hemske karln har vi allt sett för sista gången.
Innan vi åker,
har vi tid till ett sista stopp.
"Violet, Klaus och Sunny." Det är till oss.
Se så många frimärken.
Det har vart i England och Rom, i Kenya och på Island.
De här vet inte ens jag var de kommer från.
Vem är det från?
Mor och Far.
Det är Brevet.
Brevet som aldrig kom fram.
"Kära barn, medan vi varit utomlands,
har vi saknat er så mycket.
Vissa omständigheter har tvingat oss att förlänga vår resa.
Någon gång, när ni är äldre,
ska ni få höra om alla våra nya vänner
och farorna vi mött.
Ibland verkar världen hemskt ovänlig och ondskefull.
Men tro oss, det finns mycket mer gott än ont.
Bara man letar ordentligt.
Och något som verkar vara en rad av olycksaliga omständigheter
kan visa sig vara de första stegen på en resa.
Vi hoppas hålla er i vår famn snart, barn.
men om brevet hinner hem före oss, ska ni veta att vi älskar er.
vi är så stolta över att vad som än händer er,
kommer ni tre alltid ta hand om varandra
med mod, vänlighet och osjälviskhet,
som ni alltid gjort.
Kom ihåg detta, barn, och glöm aldrig bort
att var vi än är, om ni bara har varandra, så har ni
en familj, och ni är hemma.
Era föräldrar, som älskar er."
Att föra en fackla vidare är något som kan ske på många sätt.
men det kanske minst kända och mest överraskande
är överlämnadet av en kikare.
Kära läsare, det finns de människor
som inget vet om olycka och elände. Och de finner stort nöje
i muntra filmer om kvittrande fåglar och fnittrande alver.
Andra människor vet att det alltid finns en gåta att lösa.
Och de finner nöje i att undersöka
och skriva ner alla viktiga bevis.
Men den här historien handlar inte om dem.
Den handlar om barnen Baudelaire.
De är såna som vet att det alltid finns något.
Något att uppfinna, något att läsa,
något att bita i och något att göra
för att skapa en fristad, oavsett hur liten.
Och därför, glädjer det mig att berätta,
var barnen Baudelaire väldigt lycksaliga.
Bum buttery, flit fluttery Dum diddly-ooh
Bum buttery, blåtrasten sjunger en sång
Påsk-lillejor vaknar och står på full stång
Blommorna blommar med en enda gång
Åh en sån vacker vårsång
Alla ekorrarna trallar så glatt
Nynnar att våren har sin finaste hatt
Våren är vårigast och du vet väl att
Åh en sån vacker vårsång
Här i vår skog är allting så bra vi leker med djuren varendaste dag
Vi hälsar på fåglar och fiskarna små
Snart alla fnatt får för nu är det vår
Allting är fint man blir så hemskt glad
när smöriga blommorna ställer sig upp på rad
vackert och vårigt allting är så grönt
i Maj kommer solen och allt blir så skönt
det är ljuvligt snuvligt
la-la-ljuvligt
åh en sån underbar vår