Mit mål er at holde mig i live. Jeg vil ikke dø.
Hvad er det værd at dø for?
Er det værd at dø for at dykke ned i en grotte?
Tiden løber ud for alle.
Jeg gør alt, jeg kan, for ikke at dø dernede.
UKENDTE DYBDER
Folk spørger ofte, hvad der får mig til at opsøge miljøer,
som er fjendtlige mod mennesker.
Moderne teknologi gør det muligt at undersøge
alle steder på jorden og på havbunden,
uden at man er der selv.
Det eneste sted, teknologien ikke kan nå, er grotter.
Både tørre grotter og undervandsgrotter.
For mig er grotter meget visuelle. Jeg nyder det.
Stilheden gør et stærkt indtryk.
Man ser sig omkring i total stilhed.
Man dykker længere og ser nye steder,
de kan være velkendte og helt forudsigelige,
eller i specielle tilfælde dykker man til steder,
hvor ingen tidligere har været.
Det er en fantastisk følelse,
når ingen ved, hvad der venter rundt om hjørnet.
Det giver en følelse af at være opdagelsesrejsende.
Dykkene, vi foretager, kan være livsfarlige.
Faren er altid i nærheden,
men man dykker jo ikke med hvem som helst.
Man må stole 100 % på sine meddykkere.
Man skal aldrig undervurdere,
hvor vigtig ens dykkerpartner eller team er.
Vi har en form for eget broderskab
på dykningerne, som vi foretager.
Du er der med de venner, du stoler mest på.
Vores grottedykkerteam opstod omkring Ojamo-minen.
Jeg har mødt mange nye mennesker der.
Vi rejser meget sammen.
Jeg har mødt venner, som jeg kan lide at rejse og dykke med.
Jeg har mødt gode venner gennem dykningen.
Det er hyggeligt at rejse udenlands med dem
og holde ferie sammen.
Det skal være sjovt.
Hvis det ikke er sjovt, er der ingen mening med det.
Det er fantastisk at se ting, som måske ingen andre har set før.
Og at gøre det med engagerede mennesker.
Alle i gruppen bidrager til oplevelsen.
Vi rejste til Norge med det formål
at filme ruten gennem den dybeste del,
fordi hele ruten aldrig er blevet filmet før.
Meningen var at dykke fra Plura til Steinugleflåget,
efterlade udrustningen natten over og dykke tilbage dagen efter.
Skal jeg hente rebreatheren og de andre ting?
Gruppe et var Jari Huotarinen og Patte.
Deres opgave var at lave hul i isen på Plura-siden.
Gruppe to var mig, Kaitsu og Jari Uusimäki.
Vores opgave var at klatre ind i Steinugleflåget
og lægge ekstraudrustningen der.
Så, Hamster, start saven.
Der var en afslappet stemning, alle jokede.
Vi var alle i godt humør, da vi tog af sted.
Der er lidt glat her.
Jeg synes, alt gik fint.
Jari og jeg ordnede hullet og var klar,
da gruppe to sagde, at ruten var klar og udrustningen på plads,
og hullet var åbent, så man kunne komme op.
Så vi satte igang.
Hvad synes du, skal vi vente eller...
...skal vi bare sætte igang?
Jeg er enig.
Den berømte grottedykker Hamster.
Hullet.
Hold kæft, hvor er det klart!
Har du to iltflasker?
Og to argon? - Ja.
Okay.
Men de er til hjemrejsen?
Tja, hjemrejsen... - Eller hvis der bliver problemer.
I hvert fald ikke til i dag eller i morgen, men...
Så har vi jo en ekstra ilt. - Ja, vi har.
Da gruppe et gik i vandet, begyndte vi at forberede os,
og vi gik ned cirka to timer efter dem.
Dykket mellem Plura og Steine var meget krævende,
men jeg har foretaget meget mere krævende dyk
med alle de andre, som var med den dag.
Det burde ikke have været alt for krævende.
Når jeg tænker over det, burde vi måske have gjort noget anderledes.
Men uheldet skete så hurtigt.
I situationen gjorde jeg alt, jeg kunne.
Men omstændighederne var ikke lette.
Begyndelsen af dykket var gået fint for gruppe et.
Da de havde passeret den dybeste del,
nåede de en trang tunnel på 110 meters dybde.
Patte dykkede igennem først, og Jari fulgte efter.
Hans udrustning satte sig fast i tunnelen.
Det udløste en lavine af problemer,
som han ikke selv kunne klare, selv om Patte forsøgte at hjælpe.
Vi havde passeret den dybeste del, og grotten gik igen opefter.
Jeg svømmede igennem tunnelen.
Jeg så, at Jari blinkede mod mig med sin lygte.
Han signalerede, at jeg skulle komme.
Jeg bemærkede, at han var viklet ind i linen.
Jeg så, at han begyndte at blive nervøs,
hvilket er helt forståeligt, hvis man sidder fast så dybt nede.
Jeg sagde til ham, at han skulle holde sig i ro.
Han gav mig en flaske,
og jeg begyndte at transportere dem frem og tilbage.
På et tidspunkt havde han ikke noget i munden.
Han skiftede regulatoren og... mundstykket.
Så så jeg, at han tog vand ind.
Jeg forsøgte at trykke regulatoren ind i hans mund,
men det lykkedes selvfølgelig ikke.
Efterhånden holdt han op med at bevæge sig.
Jari var borte.
Jeg blev der i et stykke tid og forsøgte at få ham væk.
Men jeg forstod, at det ikke ville lykkes.
Jeg trak også vejret for hurtigt.
Jeg måtte berolige mig selv og tænke.
Det første, jeg tænkte, var, at når næste gruppe kommer,
vil passagen blive blokeret igen...
Jeg kan huske, jeg tænkte, at de alle ville sidde fast.
Mine minder fra ulykken er spredte.
Jeg har ingen sammenhængdende minder fra den.
Jeg kan huske visse billeder
af det, der skete.
Pludselig så jeg Uusimäki foran mig.
Han havde helt klart problemer.
Han forsøgte at råbe noget til mig.
Jeg forstod, at der var noget galt.
Alt skete i løbet af et par minutter.
Efter det så jeg, at Uusimäki var...
...død.
Jeg måtte hurtigt beslutte, hvad jeg selv skulle gøre.
Jeg svømmede forbi Uusimäki.
Så indså jeg, at flere var døde.
Jeg mener Jari Huotarinen.
Ved siden af Huotarinen var Vesa Rantanen,
som forsøgte at komme igennem tunnelen,
hvor Huotarinen sad fast.
Så besluttede jeg at tage samme vej tilbage,
for jeg vidste ikke, om Vesa ville komme igennem.
Jeg vidste heller ikke, hvad der ventede på den anden side af tunnelen.
Ville Patrik også være der og blokere vejen,
eller ville ruten være fri?
130 meter nede hørte jeg,
at Huotarinens udrustning bippede.
Så så jeg, at Jari var død i passagen.
Min næste tanke var at komme videre.
Jeg måtte finde ud af, hvordan jeg skulle komme forbi Jari i tunnelen.
Jeg vidste, at hvis jeg vendte om,
blev ruten tilbage for svær.
Kaitsu gjorde det alligevel, et dyk på mere end ti timer.
Jeg ved egentlig ikke,
hvordan jeg bevarede fatningen.
Min familie var sandsynligvis den største årsag...
...til, at jeg ville ud.
To finske mænd er omkommet i en dykkerulykke i Nordnorge.
Også tre af deres venner blev skadet.
Ulykken indtraf i en undervandsgrotte
i nærheden af Mo i Rana.
I denne fjeldsø indledte finnerne deres tragiske dyk.
Ifølge politiet befinder ofrene sig på 130 meters dybde,
og der er brug for udenlandsk hjælp for at finde de afdøde.
Indtil videre er det forbudt at dykke eller befinde sig i området.
Selv om det er sørgeligt på så mange måder,
at de ikke længere er med os,
er det udnødvendigt at tænke på deres jordiske kroppe.
Det er bedre at mindes alle de gode stunder, vi fik sammen,
alle rejser og dyk, vi gjorde sammen.
Jeg tror ikke på nogen højere magt,
men de vil i hvert fald altid findes i vores minder.
DEN INTERNATIONALE DYKKERGRUPPE LYKKEDES IKKE AT FÅ LIGENE OP
DET NORSKE POLITI AFSPÆRREDE GROTTEN
Vi blev nødt til at afbryde operationen,
fordi vi anså, at det var for risikabelt.
Vi vurderede situationen og besluttede os for at afbryde.
Indtil videre er adgang til grotten forbudt.
Det var politichefens beslutning.
Er det andet offer ikke endnu dybere nede?
Vi kunne ikke engang komme frem til det andet offer,
fordi det første offer blokerer passagen.
Det er umuligt at komme forbi ham.
Hvert eneste dyk på en sådan dybde indebærer en stor risiko,
og jo flere dyk, vi foretager,
desto større er risikoen.
Det her er simpelthen for farligt.
Det er ikke værd at risikere sit liv
for at fuldføre denne opgave.
Operationen blev afbrudt.
Vi kan ikke bare efterlade dem der.
Jeg ved ikke, hvordan deres familier og venner ville tage det.
Jeg går ud fra, at det er en slags grav, men...
Jeg vil ikke engang tænke på det.
Jeg har ikke kunnet sove, fordi jeg hele tiden har tænkt på, hvad der skete,
og planlagt, hvordan vi skal få vores venner hjem derfra.
Vi føler, at det er vores opgave at få drengene hjem,
fordi vi har teamet, udrustningen og evnen til at gøre det.
Det ville være fejt ikke at tage til Plura og få det gjort.
Operationen er ulovlig, så problemet er,
at vi må tage flere risici, fordi vi skal arbejde i hemmelighed.
Men vi har ikke andet valg.
Vi kan ikke efterlade gutterne i grotten.
Under første dyk begynder vi ikke at transportere nogen.
Hvis han sætter sig fast, og vi må tilbage ad samme vej, vi kom,
bliver det et satans langt dyk.
Og det bliver ikke sjovt for ham, der kommer efter.
Dykket ville blive for hårdt.
Hvis alt går godt, er vi færdige efter tre dyk.
Der er 16 mennesker med i operationen.
Vi har Kaitsu, Patte og mig.
Vores opgave er at dykke ned til ofrene.
Vi frigør dem og tager dem med op på lavere vand.
Men vi kan ikke gøre det uden
sikkerhedsdykkere og assisterende dykkere.
De sørger for, at vi kommer sikkert ud,
og de fungerer som en forbindelse mellem overfladen og os.
Jeg fungerer som surface manager. Jeg ordner tingene ved overfladen.
De andre klarer dykket,
for efter ulykken i Plura har jeg stadig
mén af dykkersyge i rygraden, så jeg kan ikke dykke selv.
Men jeg tager med og hjælper de andre.
Jeg tog nogle ligposer med fra lagret.
Jeg lægger dem i poserne, hvis ingen andre vil gøre det.
Lader vi dem ikke ligge i vandet?
Jeg tænkte, at vi kan tage dem op til overfladen.
Jeg kom til at tænke på, om der er dyr i grotten.
Det er ikke noget problem. - De kan ikke komme ind i posen.
Ville det være bedre, hvis de bliver i vandet
med ansigtet nedad?
Det kan tage et par dage, inden vi får dem ud.
Posen er lufttæt. Den har lynlås.
Fandt du ud af noget om dødsstivhed?
Grundteorien er, at det begynder i løbet af de første seks timer,
og i løbet af de følgende seks timer er det helt sikkert allerede i gang.
Så fortsætter det i de følgende 12 timer,
og efter 24 timer begynder det at forsvinde.
Det er, hvad der sker i normal temperatur,
men processen er langsommere, når det er køligere.
Den er helt anderledes i koldt vand.
Hvordan er det med forrådnelse? Det tager måneder.
Eller måske en måned?
Jeg tænkte bare på, hvor bløde...
De har været i deres dragter.
Så det er ikke så slemt, som hvis de havde været i vandet.
Hvad ellers? - Kommunikation mest.
Vi må forberede os mentalt på, at vi bliver afsløret.
Det ville starte et helt mediecirkus.
Hvis nogen spørger om noget,
siger vi selvfølgelig ikke, hvad vi laver, men bare at vi dykker.
Ellers spiller vi så dumme som muligt, hvilket burde være let.
En risikofaktor er, at vi har følelser med i spillet.
Vi kender alle ofrene.
Men grotten, omstændighederne,
lige præcis det sted...
Ingen anden har været der eller er lykkedes med at dykke derned.
Kun gruppen, som er på vej.
Planlægger Laura at komme eller ej?
Du kan ringe og spørge hende.
Hun sagde, at hun måske skulle til vragseminariet.
Okay. Det var den 27. Fra fredag til mandag.
Så fire dage på stedet.
Så en seks dages rejse, hvis man forventer en dags rejse hver vej.
Det, man ikke rigtig kan forberede sig på,
især i Kaitsu, Patte og Samis tilfælde,
er, hvordan det ser ud, når de kommer derned.
Og hvordan det påvirker dem mentalt.
Så de kan beholde fatningen.
Men jeg stoler på, at de klarer det.
Ulykken var så hård ved dem,
og alligevel kom de op til overfladen.
Jeg tror ikke, det er en umulig opgave.
De dårlige ting, der kan ske...
Det er slemt, hvis ens dragt bliver revet i stykker.
Man må vende tilbage til overfladen, ellers dør man.
Kan jeg få en serviet? - Ja.
Tak.
Det er heller ikke godt, hvis vejrtrækningsfrekvensen stiger.
På dybt vand genereres mere kuldioxid,
og igen vil man ikke kunne fungere længere.
For udenforstående virker det sikkert som en unødvendig risiko at tage.
Men man kan havne i problematiske situationer når som helst i livet.
Man kan ikke forberede sig på alt, der kan gå galt.
Man kan bare ikke øve sig på at møde en død ven
på 110 meters dybde.
PLURDALEN, NORGE
Plurdalen ligger i nærheden af Mo i Rana.
Den er omgivet af høje fjelde på begge sider.
Nogle hundrede meter væk ligger indgangen til Plura-grotten,
og en kilometer længere borte er indgangen
til Steinugleflågets tørre grotte,
som er en massiv sammenstyrtning.
Der er 300 meter fra grottens indgang til vandoverfladen.
Og højdeforskellen er 100 meter.
Det er en hård opgave at komme fra grotteindgangen til vandoverfladen.
I må bære dykkerflaskerne
mindst 30 -40 meter ned ad skråningen,
fordi det er for...
Tommi! Bliv der. Vent lidt.
Du får den her, Jani. Vi skal fandeme nok få dem ud.
Her er den første.
Er der meget udstyr tilbage deroppe?
Et par flasker og en scooter.
Okay.
Er vi færdige?
Ja. - Godt!
Er der noget tilbage deroppe?
15, 16, 17, 18, 19, 20. Der skal være 24.
Der er tre eller fire deroppe. Vi tager dem i morgen.
Der er nogle ting, der bestemmer, hvad vi gør i morgen og overmorgen.
Hvad vil vi tage med op derfra?
Vil vi bare have gutterne med op,
eller vil vi have gutterne og deres udrustning med op?
Hvis vi vil have mere udrustning med op,
kommer det til at tage en eller to dage længere,
og en del af os tager hjem inden da.
Hvis vi går ned i morgen, får vi Jari
og sikkert hans scooter.
Afhængigt af hvem der dykker,
kan vi måske endda få nogle rebreathere med op.
Kaitsu, kan du huske, om Jari lukkede loopen?
Det kan jeg ikke huske, eller, jeg så det ikke.
Hvis loopen var lukket, og maskinen er tør,
kan det måske være noget værd for arvingerne.
Men vi må huske risicierne.
Måske skal vi ikke tage risikoen. Vi kan ikke sælge en død mands udrustning.
Hvis den vender på hovedet, kan den være fuld af vand.
Det eneste er egentlig Uusimäkis scooter.
Hans kone får den tilbage, og vi kan finde en køber.
De kan få lidt penge for den.
Det er let at tage den med, den vejer ikke noget.
Nå, skal vi tage Jari og begge scootere?
Ja. - Så får vi alt med i morgen.
Godt. - Godnat.
Godmorgen. Hvordan går det?
Fint, tak.
Er nogen af jer på vej til Mo i Rana i dag?
Hvad siger du? - Er nogen på vej til Mo i Rana i dag?
Jeg ved det ikke, måske.
I behøver brændstof. - Okay.
Hvis nogen skal af sted, bliver det i aften.
Kan vi bruge din snescooter?
Ja, det kan vi. Tanken er tom.
Der er lidt tilbage, så vi kører, indtil den er tom.
Hvor stort skal det være?
Bank lidt på det.
Sådan her?
Jari Huotarinen og jeg var gode venner.
Jeg har spekuleret på, hvordan jeg vil reagere,
når jeg ser mine venner på bunden af grotten.
Når jeg bliver tvunget til at se dem i øjnene igen.
Men til en vis grad kan man psyke sig
og tænke på det senere.
Dykning er en meget psykisk sport.
Alle følelser bliver mangedoblet,
frygt og...
Nerver af stål hjælper meget.
Det faktiske islag er nedenunder.
Den var alligevel ikke så tyk.
Når man har oplevet en så traumatisk hændelse,
og al snakken og alt angående emnet,
så gør det, at følelserne også kommer i spil.
Jeg har ikke lyst til at opleve noget lignende igen.
Der må absolut ikke ske flere ulykker.
Det værst tænkelige er, at redderen bliver offer.
Kan du høre mig, Laura? - Jeg kan høre dig.
Hundrede minutter fra nu af.
Så gruppe to kan begynde om hundrede minutter?
Nemlig, men vent lidt endnu.
Vi sørger for, at alt er i orden. - Okay, giv mig besked.
Vi ses på den anden side.
Den skal under den her.
Der var et stenskred.
Så sigtbarheden kan være nul til at starte med.
Hvad er klokken? - 15.47.
Okay.
Ikke for hurtigt. Jeg kan ikke følge med scooteren.
Jeg sætter i andet gear. - Det lyder fint.
Okay.
(Patrik:) Er det her scooterens line? (Sami:) Ja.
(Patrik:) Der var ikke noget tilbage. (Kai:) Hvad?
(Patrik:) Ingen flasker tilbage.
(Kai:) Jeg sagde til dig, at Sami tager fire med!
Det kræver ekstrem sindsro at sænke sin vejrtrækning
og forholde sig rolig.
Begynder man at trække vejret dårligt, produceres mere kuldioxid.
Man bliver mindre og mindre opmærksom.
Hvis man fortsætter på den måde, bliver dykkeren en passager,
og partneren bliver tvunget til at gennemføre operationen.
Man kan ikke gøre noget.
Der kommer Jani.
Hej!
Jani...
Av, for helvede.
Det gør virkelig ondt.
Godt så.
Satans. -Begyndte det nu her til sidst eller tidligere?
Jeg kunne mærke lidt ved seks meter,
men det begyndte rigtigt nu, da vi kom op igen.
Det føltes, som om hånden blev hugget af med en sløv økse.
Det her begyndte jo godt. - Ingen fin start.
Slap af og tag lidt ilt.
Jeg sørger for et lift og mere ilt,
så må vi se, om vi skal sende dig et sted hen.
Laura fik symptomer på dykkersyge.
Et øjeblik troede jeg, at vi var på røven.
Jeg tænkte på, hvordan det mon skulle gå.
Jeg begyndte at tænke, "hvad fanden er det, vi laver?"
Jeg spurgte, om hun overhovedet kunne sidde i bilen,
om vi skulle køre hende væk.
Hvis hun havde behøvet en helikopter, var hele operationen i fare.
Det her er ikke godt.
(Kai:) Hvor er du?
(Kai:) Hvad fanden laver du der?
Ingen bør dykke ned, hvis det ikke føles rigtigt.
Man sætter ikke bare sig selv i fare, men også de andre.
Tilbagevendende ulykker har fået mig til at sætte spørgsmålstegn ved
meningen med den her sport.
Jeg vil virkelig gerne dykke,
men jeg bliver mere og mere urolig for de venner, jeg dykker med.
Jeg vil aldrig opleve det her igen.
Jeg har sovet så dårligt,
at jeg ikke følte, jeg var i stand til at dykke.
SAMI OG PATRIK FORTSÆTTER DYKKET UDEN KAI
(Sami:) Lad os fortsætte.
(Sami:) Der er den første.
(Sami:) Og der er den anden Jari.
(Sami:) Skal vi begynde at skære?
(Sami:) Skær den der.
(Patrik:) Hvad? (Sami:) Skær gummistroppen over.
(Sami:) Rolig nu, rolig.
(Patrik:) Tag bugserlinen. (Sami:) Okay.
(Sami:) Styr den lidt.
(Patrik:) Vent, jeg kommer forbi dig.
(Patrik:) Her er ret trangt.
(Sami:) Hvad? (Patrik:) Trangt.
(Patrik:) Fik du den? (Sami:) Nej.
(Patrik:) Skal vi tage en pause? (Sami:) Ja.
(Patrik:) Skal vi videre? (Sami:) Ja.
(Sami:) Løft, løft.
(Sami:) Jani, herover.
(Janne:) Hvor langt væk er Uusimäki?
(Sami:) Kun omkring 20 meter.
(Janne:) Sidder han fast? (Sami:) Nej.
(Janne:) Så vi tager ham med i morgen? (Sami:) Ja.
(Janne:) Okay.
(Janne:) Jeg begynder at svømme opefter.
(Sami:) Gør det, vi klarer os.
(Patrik:) Tag ham ikke med helt op. (Jani:) Nej.
EFTER SEKS TIMERS DYKNING
Godt, Patte! - Sådan der.
Her er mere lys end sidst.
Det var ret mørkt dengang.
Orker du at gå helt op? - Ja, ja.
Uusimäki vendte på hovedet med alle flaskerne fastspændt.
Og Jari stod på knæ, præcis som jeg efterlod ham.
Præcis som jeg huskede.
Det her var en vellykket tur.
Jeg har ventet på det her i et par måneder.
Jeg har ikke kunnet tænke på andet
end at få det her dyk overstået. Og nu er det gjort.
Nu begynder målet at være i sigte.
Tror du, at den her nat vil gå lidt bedre?
Var du rastløs?
Jeg har tænkt på det her hver eneste nat,
siden jeg forlod stedet sidst. - Ja.
På, hvornår vi vil kunne komme og hente dem med op.
Nu er vi godt på vej. - Vi er vi kommet hertil.
Så...
I morgen tager vi derned igen,
tager den anden Jari med og kommer op igen.
Sidst vidste jeg ikke, om jeg burde komme op eller blive dernede.
Jeg er egenltig klar, men jeg venter på Sami.
Hvis du venter, skal vi så alle gå op sammen?
Sami og jeg snakkede under dekompressionen.
Han spurgte, om Kaitsu skal dykke i morgen.
Jeg tror aldrig, Kaitsu dykker med os igen.
Jeg så det i hans blik i morges.
Normalt siger han aldrig noget om morgenen, men i morges sagde han,
at han virkelig ikke vil dykke.
Godt, at han sagde det. - Ja, virkelig.
Hvis han var brudt sammen dernede. - Så havde vi siddet i lort til halsen.
Jeg kunne tage en fridag på onsdag, fordi jeg er så gammel.
Det er første gang, du siger det. Normalt er det mig.
Men du var seriøs. Jeg joker bare.
Du må virkelig være gammel. - Jeg er ikke gammel.
Se, du har allerede et problem med det. - Ja, det har jeg.
Når man først er fyldt 40, går det ned ad bakke.
Jeg troede aldrig, jeg ville overleve til 30.
Det blev også et langt dyk.
Er der noget varmt at drikke? - Ja.
En kop nudler?
Ja, det ville være godt.
Det her har været en satans god dag. - Ja.
Jeg var meget forsigtig i alle de trange passager.
Vi skulle altid tage et par dyk først.
Ikke bare gå direkte efter målet, som vi altid gør.
Ligesom sidste gang vi var her.
Hvis vi havde taget et dyk først, havde situationen sikkert været anderledes.
Det var helt vores egen fejl.
Når alt nu er på plads, burde det næste dyk gå hurtigt.
Godt klaret, drenge! - Nu kan vi holde fri.
Det kan du tro.
Stemningen var så god efter det vellykkede dyk om mandagen.
Det gik på mange måder bedre, end vi havde forventet.
Selv om man forsøger at undgå at tænke,
at det næste dyk kommer til at være let,
så gik det alligevel sådan.
Man skal aldrig på forhånd forvente, at det vil gå godt.
For så går det ikke godt.
Jeg går ud fra, at de traumatiske minder aftager med tiden.
Ellers lærer man at leve med dem.
Hvis der sker noget med mig, hvad sker der så med min familie?
Det er måske en grund til
at lægge dykningen på hylden.
Vi er vel klar til at tage af sted.
Jeg er ikke så ivrig. - Det tror jeg på.
Jeg bliver oppe. - Ja, det hørte jeg.
Det er der ikke noget galt i.
Man skal ikke dykke, hvis det ikke føles rigtigt.
Så nu har vi omkring 90 minutter?
Skal vi tage tingene med ned og kontrollere udrustningen?
Så har vi alting klar.
Jeg checker det, som vi skal bruge til Uusimäki.
Først og fremmest hvor han åndede fra, trykket.
Jeg efterlader scooteren på den anden side.
Og så... - Vi kommer med vores scooter.
Du kan sikkert begynde at svømme, når du når skråningen.
Jeg kan stoppe op ved tunnelen, det er jo ikke langt fra Jari.
Nej, kun omkring 20 meter.
Jeg kan blive der og trække ham.
Som du vil, vi får ham let dertil.
Du kommer med scooteren, og jeg filmer.
Så begynder vi at skære. Skal vi skære... de her?
Alle remmene, så den falder af.
Skulderremmen, maveremmen...
Den burde komme af, når man trækker.
I går kørte vi i tredje gear eller med sømmet i bund.
Hvis det føles, som om han ikke flytter sig overhovedet,
så forsøg at sætte farten ned og speed op igen.
Du hører ordrer bagfra. - Råb "stop" eller "stands"...
Eller "fuld gas, fortsæt".
"Gå" er sikkert mere tydeligt. - Gå eller stop.
Kuusamo... - Ja, for helvede!
"Taas kutsuu mua Kuusamo..."
Ok, af sted. - Gør det godt.
Hej, hej!
(Sami:) Var det den vej? (Patrik:) Var det ikke her?
(Patrik:) Tjo... Det var nok den vej. (Sami:) Ja.
(Sami:) Ok.
(Sami:) Den er stram.
(Patrik:) For fanden!
(Sami:) Vent, vent!
(Sami:) Grotten styrter sammen!
(Sami:) Okay, gå!
(Sami:) Træk, træk!
(Sami:) Træk, træk! Gå, gå!
(Patrik:) For helvede! (Sami:) Træk, træk.
Kaitsu? - Ja.
Hvad er klokken? - Ti i.
Skulle vi af sted nu? - Et par minutter endnu.
Ingen stress, når I er klar.
Janne, har du alt? - Ja.
(Patrik:) For helvede, det var hårdt. (Sami:) Ja, det var.
(Patrik:) Han var så satans positiv,
at jeg rev dragten i stykker, men det hjalp ikke.
(Patrik:) Jeg råbte til Jani,
at vi skulle binde flaskerne i rebet,
så de skulle tynge ham ned.
(Patrik:) Men han havde travlt med at komme af sted og hørte det ikke.
(Veli:) Træk, træk!
Vent!
(Janne:) Det vil give dig mere tyngde.
(Janne:) Vi binder den tunge flaske i maveremmen.
Den, som er for enden af linen.
(Veli:) Hej, stop!
(Veli:) Hej, hej! Nu stikker han af!
(Veli:) Hej, kom herned hurtigt! (Mika:) Hvad?
(Veli:) Kom herned! Hold fast i rebet!
EFTER FEM TIMERS DYKNING
Fik de ham op?
Er linen her? - Fik de ham?
Ja, han er herunder.
Så begge er oppe? - Ja.
Han er 30 kilo mere positiv end Huotarinen.
Jeg besvimede næsten et par gange. - Vi måtte tage nogle pauser.
Sæt den fast under din arm og sikr den der.
Vi lægger den her der, så han er i nærheden.
Ja, vi lægger Uusimäki der.
Hold det stramt,
så knuden ikke går op.
Vesa.
Godt klaret, gutter!
Jeg gjorde mit bedste.
Alt på spil. - Ja.
Jeg er helt udmattet.
Det var et let, lille job. - Ja.
Det føles, som om jeg er helt ude af form.
Jeg tager den af. - Nu kan du åbne den.
Har Kaitsu allerede båret alle sagerne op?
Det meste ligger neden for fjeldet.
Jeg antog, at han havde arbejdet røven ud af bukserne.
Nej, han var ude. - Er han helt færdig?
Han har det sikkert fint nu.
Det har været hårdt for ham. - Ja.
Jeg tænkte, da vi holdt pause,
hvis der havde været problemer, og jeg havde taget forkert regulator,
så var løbet kørt.
Jeg kunne ikke fortsætte. - Hvor skete det?
På 90 meter.
Jeg holdt fast i en sten og trak vejret så dybt, jeg kunne.
Jeg må få checket mine lunger og gå til rehabilitering.
Detox, ikke rehabilitering?
Hejsa, hejsa.
Goddav!
Kan du tage min finne?
Hvor skal jeg lægge apparatet? - Helt op, hvis du orker.
Vis vej, Vesa.
Surface manageren går først. Jeg kan give dig et skub.
Nej, lad være. - Okay, ikke mere?
"Fingrene væk, for helvede!"
Jeg er ikke fobisk, men fjern hænderne fra min røv.
Jeg kan lige så godt bære dem her helt op.
Patte, bemærkede du, at grotten kollapsede?
Ja, jeg så det godt.
I kan se i materialet,
jeg var ved at skære remmene, og en sten faldt ned på mig.
Jeg tænkte: "Hvad var det? Nu styrter grotten sammen!"
Jeg forsøgte at vippe den af og fortsatte med at skære.
Til sidst lykkedes det.
Nå, vi må vel begynde at bære tingene op.
Jeg tænkte, at tingene dernede
kan blive der som et mindesmærke.
Hvis nogen går derned, eller...
når det er tilladt at gå derned, og nogen vil,
kan det være en påmindelse om, hvor krævende stedet er.
Min appetit er meget større, end da vi kom hertil.
Jeg ved ikke, om det er fra løftearbejdet eller noget andet.
Jeg tror, det er noget andet.
Vi må håbe, at det også bliver lettere at falde i søvn.
Har Maria fået nogen information i dag?
Jeg lovede at fortælle Uusimäkis familie, hvordan det gik.
Selvfølgelig er det svært, at vennerne er tvunget til at få dem ud,
men hvis ingen anden kan...
Det har været hårdt for os at få vores venner ud.
Men på den anden side er det her også en hyldest til dem.
Hvis det var mig, ville det også være virkelig fint,
at få eskorte på den sidste rejse.
At ens venner kommer ned og henter en op.
Absolut.
Taler jeg med Bjørn Einar Bjørnå? - Ja.
Hej og godmorgen. Det er Sami Paakkarinen.
Jeg ringer fra Plurdalen.
Jeg fik at vide, at du er efterforsker i dykkerulykken,
som indtraf i Plurdalen i sidste måned.
Ja, det stemmer.
Vi har nyheder til dig.
Vi har fået ligene op.
Okay.
Vi har haft et femdages projekt,
og ligene befinder sig nu i Steinugleflågets tørre grotte.
Begge ligene? - Begge ligene, ja.
Er I på... gården i Plurdalen?
Ringer I derfra?
Ja, jeg ringer fra gården i Plurdalen.
Jeg forstår.
Vi fik også det ene offers scooter med op,
en håndledscomputer og en dykkerflaske.
Dem har vi til jer
samt videomateriale fra operationen.
Vi vil gerne give jer det hele.
Okay, så I fik begge ofrene med op?
Ja, det gjorde vi.
Jeg giver besked til min chef,
og så vil en betjent kontakte jer.
Er det okay? - Ja, det er fint.
Hvad, hvad, hvad... Begge?
Hvad, begge? Ja, ja.
Skal vi lægge dem i poser? - Jeg er ligeglad.
Jeg syntes, vi skulle lade dem blive i vandet, men...
Jeg synes helt klart, vi skal lægge dem i poser.
Men hvis Torsten skulle være imod idéen...
så lader vi være.
Så gør vi det ikke.
Jeg ville ønske, at vi vidste, hvornår myndighederne kommer.
Det kunne hjælpe os med at afgøre det.
Nu er det meste ved at være pakket sammen.
Okay.
Vi tænkte på at have en mindestund i aften.
Og lægge dem i ligposer.
Har I bestemt det? - Vi har planlagt det,
men du syntes, at det var en dårlig idé?
Tja, det ved du bedst selv.
Det er jo lufttætte vacuumposer, som lukkes med lynlås.
Jeg bruger dem på arbejdet.
Gør det, som du synes, er bedst.
Vi vil gerne gøre sådan. - Så gør I det.
Så er det afgjort.
Det bliver engang i aften.
Tak til alle jer, der har hjulpet til.
Jeg håber, vi kan gøre gengæld engang.
Kontakt os, hvis I kommer til Finland.
Vi kommer aldrig og besøger dig, Patrik!
Okay. Vi ses til sommer!
Jeg kommer til Finland og går i sauna! - Det passer fint.
Det ville sikkert have plaget mig længe,
hvis vi ikke var kommet tilbage dertil igen for at dykke.
Alle forstår, hvor vigtigt det er for de pårørende,
at få gutterne tilbage til Finland og begrave dem,
så der er et sted, man kan lægge blomster.
Tak, allesammen, fordi I deltog i det her.
Nu får vi begge Jari'er med hjem.
Også et stort tak på mine vegne.
Det ville aldrig lykkes uden jer.
Tiden læger alle sår. Måske også i det her tilfælde.
Men jeg ser ikke mig selv
som en helt.
Vi hentede bare vores venner hjem.
481 og 483 er på vej, totalstyrke på tre.
Vi kan begynde. God mandag morgen, allesammen.
Før det forlængede direktionsmøde
har vi en udmærkelse at dele ud.
Vi kan begynde repetitionen.
Men ikke endnu.
Heldigvis drak vi ikke i går.
Ikke særligt meget.
Bjærgningen af ofrene var en ekstremt udfordrende proces.
Hverken norske eller britiske dykkere klarede det.
Det var også et bevis på genuin, professionel dedikation
og respekt for kammeratskabet.
Sami, hvad skal dit motto være?
Jeg kunne ikke komme på noget tidligere, så nok heller ikke nu.
Kan du finde på noget fængende?
Samme legendariske ord, som du sagde før det første dybe dyk:
"See you on the other side."
Hvad er det her? - En oliven.
Kunne du lide den? - Nej.
Ikke? Du har den stadig i munden.
Spyt den ud i servietten.
For Deres indsatser har republikkens præsident bevilget Dem
medaljen af første klasse af Finlands Hvide Roses Orden.
Tillykke. - Tak.
Værsågod!
"Kan du gøre noget i morgen, så gør det i morgen."
Tak. Sami, din tur.
Hvornår?
Et øjeblik. Se ind i kameraet.
Værsågod!
"Udsæt aldrig noget til i morgen."
Taler hører ikke til mine stærke sider, men...
Som jeg ser det, havde vi ikke noget valg.
Vi var helt enkelt nødt til at få vores venner op.
Vi løb en lille risiko og tog ned for at hente dem.
Jeg ville aldrig have klaret det alene.
Jeg havde et godt team. De burde alle få en medalje.
Men...
Det er vel op til en anden at ansøge på deres vegne.
Det var alt.
POZO AZUL, SPANIEN
Det vil efterlade et stort tomrum, hvis jeg ikke kan dykke længere.
Alle mine venner er koblet til dykning.
Jeg vil ikke tænke på fremtiden, før jeg er i vandet igen.
Når jeg ved, om dykning stadig føles godt.
Eller om jeg har angst,
eller hæmninger, som forhindrer mig i at dykke.
Jeg ved ikke, om den her ulykke har forandret mig på nogen måde.
Ville det hjælpe min familie,
hvis jeg holdt op og fandt på noget andet?
De ved, at jeg er nødt til at dykke.
Min kone spurgte pigerne, om jeg stadig får lov til at dykke.
De svarede: "Det skal han",
for han er så sur, når han ikke får lov."
Jeg vil dykke. Jeg er god til det.
Jeg nyder det. Sådan ser jeg på det.
Det kan være svært at motivere det derhjemme, når man skal dykke.
Man må forklare meget.
For eksempel hvilke risici det indebærer.
Det er irriterende at måtte forklare så meget.
Men på den anden side skylder jeg dem en forklaring.
Det er svært at sige, om jeg skal dykke på det samme sted igen.
Det ville sikkert føles uretfærdigt over for min familie.
Tiden må vise, hvad jeg gør.
Jeg kan se, at andre også har kørt lynlåsen fast.
Sådan. - Tak.
Hvis du er nødt til at spørge om, hvorfor jeg skal derned,
så ville du nok heller ikke forstå svaret.
Det er svært at forklare til en person, som ikke forstår sporten,
hvorfor vi opsøger steder,
som i princippet er fjendtlige mod mennesker.
Hvordan jeg end forsøger at artikulere og forklare,
vil du aldrig kunne forstå, hvorfår jeg må derned.
Patte! Vær forsigtig dernede.
DET NORSKE POLITI BESLUTTEDE IKKE AT REJSE TILTALE MOD DYKKERNE
TIL MINDE OM JARI HUOTARINEN OG JARI UUSIMÄKI
.:: RAPiDCOWS - www.hounddawgs.org ::.
Dansk tekst: Kim Sandvad West Saga Vera Oy