GRENLANDIJA PO NAJNOVEJŠIH VIRIH IZ LETA 1905
PEARYJEVA ZEMLJA
Nekaj je tam!
Iver, pojdi z njimi.
Poglejte, kaj je. Hitro! Daj mi svetilko.
Kapitan je!
Ste kaj našli, gospod? –Pomagajte Jorgensenu.
Zmrznjene noge ima. –Vstani.
Holm prihaja.
Hitro, Unger. Vodo!
Kako je? –Jorgensen, glavo gor.
Unger, pohiti z vodo. –Prihajam!
Drži. Počasi, počasi. –V redu je. Držimo te.
Pomiri se, Jorgensen.
Unger, vodo!
Hitro! –Izvoli!
Primi to. Pomiri se, Jorgensen.
Imate viski? –Ja. Prinesi moškemu pijačo.
Izvoli.
V redu ... –Počakaj.
Daj to meni. –Dobro, držite ga.
Jorgensen, dihaj. Samo dihaj.
Dobro. Naredimo to.
Dobro.
Držite ga. –Ena, dve, tri.
DrSi predstavlja PROTI LEDU
PO RESNIČNI ZGODBI
BOŽIČNI VEČER, 1909, SEVEROVZHODNA GRENLANDIJA
Dobro. Hvala. –Lahko?
Dobro. Diši po božiču.
Ena, dve, tri.
Kdo je lačen? –Vsi.
Stradam. –Izvolite, fantje.
Super. –Končno.
Izkazal si se, sonček.
Končno nekaj koristi od tebe. –Najlepša hvala.
Gospodje, malo pozornosti.
Zabave je konec. –Utihni, Poulsen.
Želim, da vsi dvignete čaše. –Seveda.
Na …
Na naše najdražje doma.
Na tiste, ki so dali življenje raziskovanju preostalih koščkov našega kraljestva.
Na dansko odpravo.
In na vas, ker ste se mi pridružili pri izvajanju njihovega poslanstva.
Skal!
Na pol poti smo.
Naše dolgo iskanje ni šlo ravno po načrtih.
Jorgensen je priča temu.
Kot smo pričakovali,
je bilo težko najti sledi pogrešane odprave.
Vendar pa
smo našli to.
Dnevnik enega od članov.
In zemljevid,
ki kaže lokacijo kamnitega nasipa,
v katerem je Mylius–Erichsen pustil zapise o neraziskani zemlji.
Kaj je nasip?
Od daleč viden kup kamenja.
Zato bom šel na novo iskanje.
Prosim? –Na novo?
Vendar še dlje, čez ledeno odejo.
Želim najti njihove ugotovitve.
Potem ne gremo domov?
Zato smo tukaj, fantje.
Brez teh ugotovitev bi si Severno Grenlandijo lahko prisvojili Američani.
Toda Jorgensen ni pri močeh,
in ne morem iti sam,
kar daje enemu od vas, srečneži, življenjsko priložnost.
Potrebujem prostovoljca, ki bi šel z mano.
Že imamo prostovoljca?
Se hecaš? –Jorgensenove noge so bile uničene.
Nisi ti na vrsti, Laub?
Utihni, Poulsen. Nekateri od nas imamo družine.
Zakaj noben od vas noče z njim? –Videl si zemljevid.
Kot da bi iskali kup skal od Moskve do Rima.
In z našim kapitanom.
Iver ga dobro pozna.
Odkar se nam je pridružil.
Bral sem o njem,
kot vsi, kajne?
Ne obožujejo ga vsi, Iver Iversen.
Vsak tudi ne zna brati. Ne, Unger? –Preberi to!
Pridi sem!
Kapitan.
Jaz sem …
Spraševal sem se.
Ne vem, koliko ljudi se je že javilo. –Nihče.
Želim povedati …
Tehnično sem brez dela.
Dokler smo privezani tu, motorja ne bomo potrebovali.
Rad bi šel z vami, če mi dovolite.
Dobro obvladam puško in se učim nadzorovati pse.
Res bi rad šel z vami.
To bom imel v mislih. Hvala, Iversen.
Hvala vam, kapitan.
Poulsen, daj mi vprego.
Kaj namerava Iversen? –Daj, no.
Zdi se, da potrebuje pomoč. –Ostani tam.
Hej!
Ostani tam, prav?
Dobro.
Hej!
Ustavite se! Ostanite tam!
Govori z njim. –Hej!
Naj ti pomagam.
Iversen, psi delajo zate.
Zapomni si to.
Zunaj na ledu
lahko vsak pes na začetku potegne 45 kg.
Ko poješ teh 45 kg,
ta pes postane odveč.
Potem ustrelimo najslabšega psa,
in z njim nahranimo druge.
Zato se z njimi ne spoprijateljuješ.
Slišal si, da se je Iversen javil.
Sem, gospod. –Kaj meniš o njem?
O Iversenu? –Ja.
Dober fant je.
Zelo pogumen. Trdnega značaja.
Si ga videl s psi?
Očitno se mora malo bolj potruditi.
Misliš, da je tega sposoben? –Ja, mislim.
To je vse.
Ne bodi smešen. Mora biti pretežka.
Pravim ti, da se ne more potopiti. Zapravili so že milijon dolarjev.
Kombinirane turbine in motorji z notranjim zgorevanjem
zagotavljajo hitrost 21 vozlov.
Prevod, prosim. –O čem govoriš, Iver?
Alabama ni dovolj dobra zate?
Povej to kapitanu, pa te bo ustrelil v glavo.
Po navadi je Poulsen tisti, ki govori neumnosti,
se pa strinjam, da mu ne upam nič reči.
Kapitan ni tako slab.
Iver, mislim, da si nor.
Kaj veš o sankanju in preživetju pri minus 40°?
Pa še polarni medvedi in druge grozote.
Mislim, da ima Iver zdaj pse pod nadzorom.
Še imaš čas, da se premisliš.
To je moja tretja odprava in še vedno sovražim te pse.
Vsi so plod medsebojnega parjenja!
Dajte no, neverjetni so!
Ko se naučiš zaupati glavnemu psu, je vse ostalo preprosto.
Moj je Bjorn. Ostale ima pod nadzorom. Pravzaprav počne vse.
Iver in njegov novi hišni ljubljenček Bjorn!
Razočaral sem te.
Moraš si opomoči.
Poleg tega se je javil Iversen.
Kaj? –Mehanik je.
Niti ga ne bi bilo z nami, če nam v Reykjaviku ne bi odpovedal motor.
Ti samo pazi na Alabamo.
To moram reči. Nisi več mlad človek.
Tvegaš svoje življenje.
Iversenovo življenje! –Nočeš, da poskusimo?
Poskusili smo.
Dali smo vse od sebe. –Neumnost.
In Naja?
Želiš, da te čaka?
Ni se ti treba dokazovati. –Ne gre zame.
Navodila odbora so jasna. Led se bo stopil do julija.
Če se ne vrneva do avgusta, ko morje zamrzne, pojdite.
Ostal boš sam. –To je ukaz.
Iversen je najboljši, če ne celo edini pripravljen za pot.
Spoštujem tvojo skrb, toda jutri odhajava.
Ja, kapitan.
PEARYJEVA ZEMLJA ZALIV NEODVISNOSTI
KATASTROFA DANSKE EKPEDICIJE
VODJA MYLIUS–ERICHSEN IN ŠE DVA MRTVA
TRUPLA ZA VEDNO IZGUBLJENA
1. DAN, MAREC 1910
Iver, stopi bližje kapitanu.
Ja, to je to.
Tri, dve, ena.
Super.
Hvala.
Vso srečo. –Hvala.
Hvala.
Se vidiva avgusta.
Pazite nase, fantje! –Enako, kapitan.
Srečno.
Vso srečo. –Hvala, Jorgensen!
Vso srečo, kapitan.
Gremo, fantje! –Srečno, Iver!
Potreboval jo bo.
Iversen!
Za mano!
Daj, Bjorn!
Gremo, fantje!
Mojbog.
Bova poskusila preplezati? –Vedno obstaja pot navzgor.
Pomembno je le najti najhitrejšo pot.
In spust je zagotovo lahko hiter.
Zato moraš biti vedno osredotočen.
Za prečenje se morava povzpeti.
Pridi.
Dve, tri, potegni! Ena, dve, tri!
Potegni!
To je to.
Kot da bi pristala na luni.
Koliko kubičnih metrov ledu je to?
Vsaj dva milijona, kaj mislite?
Samo pazi, kje hodiš.
Iversen, odveživa jih.
Berem članek, ki ste ga napisali o danski odpravi.
Neverjetno, kajne?
Zdaj sem z vami in berem vašo zgodbo.
Zanimivo.
Imeli so toliko opreme! Celo avto.
Zamislite si to! Voziti se po ledu.
Absurd.
Kateri avto je bil to?
Crossley?
Koliko konjskih moči? Se spomnite?
Mogoče štiri do osem?
Kapitan.
Kapitan, to je moj glavni pes, Bjorn.
Mislim, da bi rad vstopil v šotor. Imate kaj proti?
26. DAN
Ni čudno, da so se tukaj izgubili.
Ja.
Popolnoma sam,
popolnoma sam,
popolnoma sam
na ledu.
Popolnoma sam,
popolnoma sam,
popolnoma sam
na ledu.
Čisto sam,
nikogar na vidiku,
samo jaz in Einar
na ledu!
Kapitan, hotel sem vas vprašati,
kaj mislite, da se je zgodilo
z dansko odpravo?
Mylius–Erichsenu?
Včasih je bolje, če ne razmišljaš preveč.
Ste ga dobro poznavali?
Bil je moj dober prijatelj.
Dober raziskovalec.
Toda ni vedel, kdaj naj odneha.
Našli smo samo eno truplo.
Grenlandski Bronlund.
Druga dva sta ostala na ledu.
Predstavljaj si, da tako umreš. Sam na tem kraju.
Od njega je ostal samo še zadnji vpis v dnevnik in zemljevid.
Nikoli ne misliš, da boš neuspešen.
Vedno verjameš, da boš našel pot.
Hej, Bjorn.
Oprosti, da sem te pustil zunaj.
Kapitan je rekel, da ne smeš biti noter, če si glasen.
Prav? Ja.
Kapitan, pravkar sem ga dal gor. –Nekaj ti bom pokazal.
Inuitska magija.
Na Aljaski to počnejo v teh razmerah, ko želijo biti hitri.
Vidiš?
Tanek sloj ledu.
Dajmo, fantje!
Iversen! –Ja?
Vidiš oblake na severu? –Ne, kapitan.
Vidim samo sonce!
Iversen!
Psi vohajo po tleh! Upočasni!
Iversen, stoj!
Ustavi se!
Previdno.
Dobro.
Spustil se bom. –Dobro.
Sranje.
Vidim ga! To je Bjorn.
Samo zgrabi vrv.
Dobro.
Grem ponj.
Si v redu?
Povzpni se! Potegnila bova sani.
Pusti psa! –Dvignil ga bom! Počakaj!
Ne!
Po mojih izračunih
sem izgubil dva tedna pasje hrane,
pol zaloge čaja in eno pločevinko parafina.
In Bjorna, kapitan. –To je samo pes, Iversen.
Vedel sem, da te je tvegano vzeti s sabo,
vendar sem mislil, da znaš slediti ukazom, saj si prišel iz mornarice.
Oprostite, kapitan.
Jutri bova vsaj prečkala ledeno odejo.
Gremo!
Daj.
Pojdimo! Gremo!
Gremo!
To je to.
48. DAN
Kapitan …
Vas lahko vprašam nekaj osebnega? –Daj.
Zakaj to počnete?
Takšne stvari, na takšnih mestih?
Večinoma ste sami, tvegate svoje življenje.
Ali nimate …
Ali vas doma ne čaka nekdo poseben?
Pri tem, kar počnemo,
ne smeš imeti prtljage.
Ne smeš misliti na nekoga 3000 km stran.
Zakaj potem to počnete?
Zakaj kdo karkoli počne? Zakaj si ti mehanik?
Dober sem samo v popravljanju motorjev.
Točno.
Kaj so ti povedali, ko si se nam pridružil v Reykjaviku?
Vem, da je to povezano z Američani in njihovo zahtevo po ozemlju.
Ampak če sem iskren, kapitan,
sem hotel samo iti z vami na Grenlandijo,
se pridružiti pravi ekspediciji.
To je neraziskana dežela, Iversen.
In Američani trdijo,
da je zgornji del Grenlandije razdeljen s kanalom od ostale države.
A to še ni dokazano.
To je pomembno delo. –Razumem.
Mogoče te bo proslavilo, Iversen.
Jaz, slaven? Dvomim, da bi dame stale v vrsti zame.
Ne prehitevaj.
Najprej moramo najti tisto, kar iščemo.
PEARYJEVA ZEMLJA PEARYJEV KANAL
Živjo. Kako pa je tebi ime?
Kaj je to?
Našli smo jih na krovu.
Ja.
Pozabljaš, ne?
Zdi se, da je prijazna.
Nežna in obzirna.
Gdč. Simpatija. –Si ji dal ime? –Ja.
Gdč. Simpatija. –Kakšno ime je to?
In ona? –Mala, nasmejana?
To je gdč. Sončni žarek.
Smejala bi se mojim šalam. –Smejala bi se temu neumnemu imenu.
Vam je katera padla v oči?
Ona mi je všeč. Si ji dal ime?
Ne še.
Klical jo bom Naja.
Ja. To je Naja.
Dobro.
Če nihče ne ugovarja,
sta z Najo od danes naprej skupaj.
Amen.
Gremo!
Jih držiš? –Držim.
To je to.
MYLIUSOVI DNEVNIKI?
Daj, no.
Karkoli?
Nič.
Tukaj ni življenja. Še ptice nisem videl.
Brez pasje hrane.
Kaj si naredil s tem? –Prosim?
S tem.
Nič! –Gotovo si nekaj naredil.
Ne deluje več. Si popoln idiot?
Brez njega sva oplela. –Kapitan, jaz ...
Popravi ga!
Brez Primusa sva mrtva, razumeš?
Ti je to jasno? –Mi lahko podate čajnik?
Od zdaj naprej jeva polovico obroka.
Prepakiraj svoje sani.
Pridi, Iversen!
84. DAN
Malo bova morala
prilagoditi pot.
Kapitan. –Ja, Iversen?
Povej.
Nimava več zalog.
Bova morda kdaj …
Kaj?
Sprejela ... –Sprejela poraz, Iversen?
Želiš odnehati?
Je pretežko?
Pogrešaš dom? –Ne, kapitan. To …
Imava zemljevid. Našla ga bova.
Ampak ne, če bova stala tukaj in se pogovarjala. –Ja, ampak …
In na Alabamo se bova vrnila do avgusta.
Preidiva samo na ene sani.
Iversen.
Iversen, poglej.
Kaj?
To je kup.
Prav imate!
Kapitan, bili so tukaj.
Bili so tukaj, kapitan!
To je tabor.
Pemikan.
In goveja pesna juha. –Počakaj.
"8. avgust, 1907."
"Nimamo hrane ne zase ne za pse, zato odhajamo"
"na obalno območje, kjer je divjad ..."
"In potem s sanmi 930 km nazaj do ladje."
Niso imeli hrane, vendar so pustili to.
"V tej množici smo pustili dokaze, da Pearyjev kanal ne obstaja."
"Mornariška pečina in Heilprinova zemlja sta povezani po kopnem,
"zato je naše delo opravljeno."
"Upamo, da bomo na ladjo prispeli do konca septembra, s psi ali brez."
"Poročnik Mylius–Erichsen,"
"vodja danske odprave na severovzhodno Grenlandijo."
Peary in Američani so se motili.
To je to. –To je to.
Zato sva prišla.
Prelepo, kajne?
Prelepo.
Res ne razumem, zakaj je to, kar sva našla, tako pomembno,
ko pa vidim vaš nasmeh, kapitan ...
Grenlandija je edinstvena.
Združene države tukaj nimajo pravic.
Danska se ti bo nekega dne zahvalila, Iver Iversen.
Čas je za praznovanje. Segrej to juho.
Zdaj greva lahko domov, Iversen.
Kot da bi iskali kup skal od Moskve do Rima.
Prosim?
Tako so rekli fantje na ladji.
Zdaj jim lahko dokažeš svoje.
Domov na Alabamo.
Ljubi dom.
132. DAN
Lahko jeva jetra?
Ostala sta kost in koža.
Niso strupena?
Ker je umrl od izčrpanosti?
Ne tvegajva.
Kaj pravijo
o srebrni žlici v skledi z nečim strupenim?
Spremeni barvo. –Točno.
Škoda, da nimava srebra.
Imate srebro?
Ja.
Kaj?
Kaj je? –Rekli ste, da vas nihče ne čaka doma.
Da nimate prtljage.
To je bilo darilo.
V redu, narediva to.
Kakšen mora postati? –Ne spomnim se.
Tudi jaz se ne spomnim.
Mora pozeleneti? –Če je strupeno?
Ja. Mislim, da je tako. –To se sliši prav.
Ni zelen. –Je bolj rjav kot zelen.
Zelen zagotovo ni.
Sranje!
Prekleti psi!
Sranje.
Kapitan! Dajte mi roko!
V redu je.
Dobil sem ga.
V redu je.
Ne morem verjeti, da je samo to raztrgano.
Dobro.
To je to.
Vam je toplo?
Izgubiti dva psa na tak način ...
To je bila priložnost za naju. –Kaj?
Medved.
Tako kot midva.
Lačen mesa.
Pogrešam jih.
Koga?
Ženske.
Jaz tudi.
Ne tako.
Njihovo družbo, žensko družbo.
Drugačne so, kajne? Njihov glas, njihov vonj.
Pogrešam njihov smeh.
Ko sem se pri 16. letih pridružil mornarici,
me je dedek povabil, naj grem z njim v pristanišče Kopenhagen.
Mislil sem, da bova opazovala ladje.
Spakiral sem nama celo kosilo.
On pa je imel drugačne načrte.
Želel se je prepričati, da sem pripravljen na plovbo,
torej "biti moški".
Odpeljal me je v okrožje rdečih luči, da sem spoznal ženske,
da mi na potovanjih ne bi bilo nerodno.
Naredil sem, kar je hotel.
Končal sem s starejšo žensko.
Moram priznati,
da mi je močno razširila moje znanje.
Ko sem bil jaz star 16 let, me je oče odpeljal v bolnišnico
na oddelek za spolne bolezni,
da mi pokaže strašne posledice takega vedenja.
Bilo je odvratno.
Kapitan?
Kaj delate?
Kapitan, nehajte. Kaj delate? Ustavite se!
Kaj delate?
Potovati morava z manj tovora.
Pustila bova vse, kar ne potrebujeva.
Do ladje imava še 320 km.
164. DAN
Tukaj morava prečkati.
Kaj?
Ne moreva naokoli? –Nimava časa za to.
Narediti morava kup.
Mislite, da nama ne bo uspelo.
Če tega ne storiva, izgubiva vse.
Toda če skrijeva dokaze in svoje dnevnike v ta kup,
jih bodo morda našli.
Dobro.
Iversen.
Zmoreva.
To se je zgodilo Myliusu–Erichsenu, kajne?
Pojdiva.
Kaj je?
Nič.
Samo malo moram lesti.
Vstani. Daj, no.
Daj, no. Vstani.
Vstani.
Poglej! To je Alabama!
Vrnila sva se! –Nazaj sva!
Popotnika sta se vrnila!
Zazvonite!
Kopno je. –Kaj?
Jambor je na kopnem.
Kje je moja ladja?
Ne vem.
Iz delov ladje so zgradili kočo.
Halo?
–Halo?
Ne, zapustili so naju!
Ne!
Ste kar odšli?
Nismo imeli izbire. Alabamo je uničil led.
Ko smo imeli priložnost, smo morali oditi.
Hrane smo pustili vsaj za eno leto.
Molimo, da se jima uspe vrniti. –Potrebujeta več kot molitev.
Želite, da vlada financira še en poskus reševanja?
Poročnik Laub, niste bili prvič na Arktiki, kajne?
Ne, že četrtič.
Poročnik Jorgensen? –Tudi četrtič.
In kdo je ta Iver Iversen?
Naš mehanik.
Njegovega imena ni na seznamu posadke.
Ne. V Reykjaviku se je vkrcal na Alabamo.
In kako je bil mehanik izbran, da sledi Mikkelsenu na novo pot?
Sam se je javil.
Javil …
Je imel izkušnje z raziskovanjem Arktike?
Ne, gospod.
Na Arktiko je prišel prvič.
Tako so trije umrli v prvem krogu, zdaj pa še dva v poskusu reševanja.
Ni dokazov, da … –Dokazov? Nihče ne prinaša domov dokazov.
Vedeli ste, da so možnosti za uspeh minimalne.
Še posebej, če dovolite neizkušenemu novincu,
da se javi v prezgodnjo smrt.
Ne morem opravičiti stroškov še ene neuporabne misije.
Minister, ne želimo zapravljati državnih sredstev. –Gospod!
Rešil nas je kitolov.
Kaj pa, če bi ponudili nagrado?
Hvala, poročnik.
242. DAN
Vse bo v redu.
Ali bo?
Ladja bo prišla.
Ne morem verjeti, da so naju zapustili. –Točno tako.
Kako so naju zapustili?
Pobrala jih je mimoidoča ladja.
Pri nama bo isto.
In če ne bo?
Bo.
Mislijo, da sva mrtva.
Nihče ne misli, da sva mrtva.
Pozno poletje prihodnje leto bo prišla ladja.
Imaš razglednico?
Predstavljaj si, da naju vidijo zdaj.
Bolje, da naju ne vidijo.
Kaj bi storili, če bi se dekle nenadoma sprehodilo čez led?
To se ne bo zgodilo. –Ne, ampak če bi se?
Ampak kako?
Ne vem.
Balon na vroč zrak?
Kot Salomon Andrée.
Tip, ki je izginil? –Ja. Nekoč sem ga srečal.
Star sem bil 15 let.
Od Kopenhagna sem šel v Göteborg, da bi ga videl.
Z balonom je želel odleteti na severni tečaj.
Hotel sem se mu pridružiti.
Pri 15–ih?
Gotovo je bil navdušen nad vami, mladeničem.
Pojasnil mi je, da sem premlad,
in mi plačal vlak za nazaj v Kopenhagen.
Pravzaprav mi je na nek način rešil življenje.
Poglejte, kaj sem našel.
Ampak je zlomljeno. –Škoda. –Vidim.
Tako.
Iver.
Ja?
Morava se vrniti.
H kupu.
Vzeti morava dnevnike in dokaze.
Če jih najde medved ...
Ne bi jih smela pustiti.
Takoj zdaj? –Tukaj morava biti, ko se led stopi.
Res?
Kapitan. –Ja?
Kaj pa, če pustiva sporočilo? –Ne, Iver.
Vrnila se bova, preden se led zlomi.
Toda do tja je 320 km in potem še nazaj.
Za božjo voljo, lahko že greva?
In če je to res?
Ni.
Ampak če je?
Ni.
Pravijo, da je resnica v vseh sanjah.
No, za vaše dobro upam, da v mojih sanjah ni resnice.
Tako se ne morem vrniti.
Predstavljaj si to vrnitev v Kopenhagen.
"Nazaj ste!"
"Bravo. Kje so vaši zapisi?"
"Oprostite, gospod. Pojedel jih je medved."
Kakšna škoda bi bila to.
439. DAN
Ne.
Sranje. O, ne.
Ne!
Kdo je torej to naredil?
Ne vem. –Ne?
Ne vem.
Medved.
Ja.
Pravijo, da je resnica v vseh sanjah, Iversen.
Pravijo, da je resnica v vseh sanjah.
Vidite to?
Ali je to …
Ne, nemogoče.
Je to ... Ali je to …
Je to avto?
Od danske odprave?
To je Crossley!
Kakšen absurd.
Res je Crossley.
471. DAN
Pazi na skalo. –Ja.
Kapitan.
Kaj? –Nekdo je tukaj.
Halo?
"23. julij, 1911."
"Iščem …"
"Ejnara Mikkelsena."
"Ni sledu o njem."
"Joseph Motzfeldt."
"Bergen."
Lahko bi bilo slabše.
Daj, povej.
Kaj?
Samo pravim, da bi lahko bilo še slabše.
Kako bi lahko bilo slabše?
Samo pravim …
Če bi bila ... –Ne bodi pameten, Iver.
Vem, kaj misliš.
Da bi morala pustiti prekleto sporočilo!
Minister, koča je bila zabarikadirana, ko jo je mornar našel.
Mi nismo storili tega. Nekdo je bil tam. –Ja, koča.
Se lahko pogovoriva med potjo? –Seveda.
Vem, da ste zelo zaposleni. –Zaposlen?
Hvala. Počutim se, kot da me ves narod prosi za denar.
Potem pa še ta problem z Grenlandijo.
Svoje ljudi moramo prepričati,
da je donosno vzdrževati te bedne kolonije, čeprav ni,
zraven pa prepričevati svet, da imamo vse pod nadzorom.
Ste v bolečinah?
Preživel bom. –Dobro.
V bistvu, ko gre za reševanje Mikkelsena ...
Seveda cenimo in razumemo pomen naloge, ki jo je prevzel.
Američani so obupani.
Svoje zastave postavljajo po celem ledu,
in ta prekleti Peary si je prisvojil Severni pol!
Nemogoče. To je absurdno.
Prepričan sem, da je kapitan našel dokaze.
Ampak ne morete vedeti.
Ne veste, kam poslati reševalno misijo na tako velikem območju.
Vem, da vam je to težko. –Ne bosta preživela še enega leta.
Če ne pošljemo ladje, preden led spet zamrzne,
ne samo, da bi se odrekli njima, ampak tudi Grenlandiji.
Ponudili smo že velikodušno nagrado.
Več kot to ne morem. Oprostite, poročnik.
Čas je potekel.
Bi, kapitan? –Iskreno, ne vem.
Ni kot vi. –Kaj?
Da o nečem nimate mnenja.
Lahko nehava govoriti o tem?
To je precej
mračna tema.
Je to najin prvi božič tukaj v koči?
Drugi.
Drugi?
Ja, drugi v koči. Tretji na Grenlandiji.
Vesel božič, Iver. –Vesel božič, kapitan.
Povedal vam bom nekaj, v kar sem prepričan.
Dokler še imate roke, ne bi mogel ...
Ali vsaj prste.
Ne maram govoriti ali razmišljati o tem,
ampak roke po mojem mnenju naredijo razliko med ljudmi in živalmi.
Z rokami lahko počnemo stvari, ki jih živali ne zmorejo.
Če bi pred smrtjo ostal brez rok?
Brez rok.
Ja, potem bi vas brez težav pojedel.
Lahko samo rečem ...
Torej …
Na upanje!
793. DAN
Ste v redu?
Tukaj!
Hej!
V redu je.
Naja?
Zelo sem te pogrešala.
Tudi jaz tebe.
Kapitan, hladno postaja.
Vrnite se noter.
Ste v redu?
Kapitan, ste ...
O, ja.
Nadležen mali prasec.
Je bilo vredno?
Si to želel?
Še je čas, kajne?
Za ladjo?
Ja.
Da nekdo pride.
Led še ni povsem neprepusten, kajne?
Bom vseeno pogledal.
Voda je zavrela.
Skrbi me zanj.
Izgleda dobro. –Ja, izgleda dobro.
Vsi lahko izgledamo dobro.
Toda znotraj
ni isti.
Mislim, da mu je to težko.
Mislim, da me krivi,
ker sva zamudila ladjo.
Opazovati ga morava,
da mu vse to ne postane preveč.
Verjamete v duhove, kapitan? –Duhove?
V mrtve ljudi, ki so še vedno med nami?
Ne bodi trapast.
Videl sem svojega dedka.
Dedka?
Tukaj?
Ne. Na hribu.
Kako to misliš, da si ga videl?
Si čutil njegovo prisotnost? –Ne.
Nisem prepričan.
Mislim, da je morda umrl,
medtem ko sva tu.
To ne pomeni nujno, da je mrtev.
Morda res ne.
Žal mi je. Zelo mi je žal.
Nisem namenoma ... –Ne.
Če lahko kaj storim, veš ... –Vem.
Vedno si tu zame.
Kaj, če se nikoli ne vrneš?
Imel si vse.
Poročiti bi se morala. –Nisem imel izbire.
Drugega ni bilo. –Nekdo drug bi lahko odšel, zakaj ti?
Nihče drug ne bi mogel storiti tega.
Ne vem, zakaj jaz, ampak to sem moral biti jaz.
Kaj pa Iver? Je imel izbiro?
Prostovoljno se je javil. Vedel je, da je nevarno.
Razumeš, da nihče ne prihaja pote? –Ja.
Res? –Ja.
Ne bi te smel zapustiti.
Žal mi je.
Kaj je?
Ne. To je ogabno.
Ne bodi otročji. Naj pogledam. –Ne.
Pojdi ven!
Iver?
Iver!
Ne.
Žal mi je!
Prebodi. –Prosim?
Prebodi!
Se hecate? –Prosim.
Znotraj.
Dobro. V redu.
Dobro. –Ja. –Ne premikajte se.
Daj že. –Dobro.
Tri, dve, ena!
Ja!
Dobro jutro, kapitan. Spali ste ure in ure.
Sanjal sem.
Bil sem doma.
Lepo za vas.
Kako je vaš vrat?
Prav ...
Tudi jaz sem nekaj sanjal.
Skoraj se počutim krivega zaradi tega.
Vem, da ste jo izbrali,
ampak zdi se, da se je sinoči odločila izbrati mene,
če me razumete.
Ste zunaj videli kakšne sledi?
Grem pogledati. Mogoče je bil zajec.
Nočem vedeti.
To so bile samo sanje. –Nočem vedeti.
Ubil ga bom.
Ugrabil si jo!
Kapitan.
Nehajte! Nehajte!
Bila je moja! –V redu je.
Moja! –V redu je.
To ni resnično.
Pomirite se. To ni resnično.
Ne.
Kapitan, odložite jo. –Ne delaj tega!
Ni resnično.
Pomirite se.
Ne delaj tega. Ni resnično.
Ne delaj tega. –Odložite puško.
Ne! –Ni resnično! –Dol! –Odložite puško!
Dol! –Ejnar, nehaj! –Ne!
Samo …
Sem nor? Jaz …
Oprosti, Iver.
To se ni zgodilo.
Prav?
Koliko hrane nama je ostalo?
Skoraj nič.
Strelivo? –Imela sva dve krogli.
Vidiš kaj?
Ne.
Medved je!
Kje je puška?
V skladišču! –Kaj?
Začni delati hrup!
Mislite, da ga ni več?
Ne vem.
865. DAN
Iver?
Iver!
Medved.
Si? –Ja.
Ena priložnost. En poskus. Ne zgreši. –Prav.
Ena, dve, tri.
Dobro ... Hej.
Daj mi orožje.
Na varnem si.
V redu je.
Domov greš.
Kaj je najpomembnejša naloga raziskovalca?
Ko potujete v neznano in odkrivate nove koščke sveta,
morate poskrbeti za vodenje evidence svojih odkritij,
jih varno dostaviti,
z vami ali brez vas.
Sicer je vse zaman.
Kri, znoj in solze
bodo zaman.
Za razliko od častnih članov danskega tiska,
v danski vladi nismo niti za trenutek podvomili,
da se bo kapitan Mikkelsen živ in zdrav vrnil domov.
Poskrbeli smo, da se je danski junak varno vrnil domov.
Koliko ljudi!
Poznate ladjo Titanik?
Potonil je.
In želel si delati na njem.
Imel sem srečo.
Vedno sem jo imel.
Ne.
Jaz sem imel srečo.
Brez tebe me ne bi bilo tu.
Hvala, Iver.
Na podlagi ugotovitev kapitana Ejnarja Mikkelsena,
Združene države priznavajo,
da Pearyjeva zemlja ni otok,
ampak del Grenlandije.
Združene države nimajo pravice ... –Iver.
Ja? –Je tam kakšna ženska?
Je.
Kapitan ...
Kapitan.
V veliko čast mi je … –Čestitam, gospoda.
Hvala.
Da bom prvi, ki bo pozdravil človeka,
ki jima je uspelo izvesti nemogoče.
To je Iver. –Iver Iversen.
Lepo vas je spoznati, gospodična ... –Holm.
Naja Holm.
Lepo vas je spoznati, gospodična Holm. –Enako.
Kapitan Ejnar Mikkelsen
in Iver Iversen.
Pojdi. Čakajo te.
Vrnila sta se, častna beseda!
Minister. Iver Iversen. –Hvala, gospod.
EJNAR MIKKELSEN IN NAJA HOLM STA SE POROČILA LETO KASNEJE.
SVOJE ŽIVLJENJE JE POSVETIL GRENLANDIJI.
IVAR IVERSEN NI NIKOLI VEČ STOPIL NA ARKTIKO.
EJNAR IN IVER STA OSTALA PRIJATELJA DO KONCA ŽIVLJENJA.
Prevod: Marinko
PO KNJIGI EJNARA MIKKELSENA "DVA PROTI LEDU"