Translated By The Community Of WWW.MY-SUBS.COM ﻿1
Још један врео и сунчан дан у Јужној Калифорнији.
Температура у центру Лос Анђелеса износи 29 степени, увече ће пасти на...
Размишљам о том дану, кад га оставих код станице Грејхаунд,
западно од Санта Фе... Имали смо 17 али било је слатко и искрено.
Учиних ипак шта морала сам јер једноставно знала сам...
Летњих недељних вечери утонули бисмо у седишта чим светла се угасе...
Тај Техниколор свет, створен од музике и уређаја,
Зове ме да се нађем у екрану том и проживим сцену сваку...
Без динара у џепу ускочих у бус и ево ме овде...
Можда је храброст или само лудост, остаје да се види...
Можда у том успаваном граду једног дана ће седети, светла ће се угасити,
Видеће мој лик и сетити се да ме је некад познавао...
Пењем се уз брда и хрлим ка висинама, јурим та светла бљештава.
Када те сви изневере...
Дићи ћеш се са земље...
Јер нова јутра свићу и долази још један сунчан дан.
Чујем их сваки дан, тај ритам у кањонима никад неће нестати...
Баладе у баровима оставише посетиоци стари,
кажу "Мораш више жудети" и зато куцам на сва врата...
Чак и кад одговор је "не" и кад новац полако нестаје,
прашњави микрофон и неонских светала сјај је све што требам ја.
Једног дана док своју песму будем певао, проћи ће клинац из малог града,
то ће бити његов подстрек и зато крени, крени...
Пењем се уз брда и хрлим ка висинама, јурим та светла бљештава.
Када те сви изневере...
Дићи ћеш се са земље...
Јер нова јутра свићу и долази још један сунчан дан.
Када те сви изневере...
Нова јутра свићу... Долази још један сунчан дан...
Још један сунчан дан...
Само још један сунчан дан...
Још један сунчан дан...
Нови дан је тек почео...
Још један сунчан дан...
Још један сунчан дан!
Нисмо могли да верујемо шта се дешава. Бога ми, била је сломљена.
Била је потпуно сломљена! Знам!
Знам, то је било скроз ирационално. "Скроз ирационално"?
Ирационално. "Било је чисто лудило."
У чему је његов проблем? Треба да кренем.
Капућино, молим вас. -Да, наравно. -На наш рачун. -Не, хвала. Инсистирам.
Аудиција! -Срање!
Миа, где мислиш да си кренула? -Прошло је пет.
Боље би ти било да пораниш сутра. -Важи! Лепо проведи вече!
"Била је сломљена. То је било чисто лудило! Било је...
Било је тако блесаво и ја стварно... Ма, ти би пала.
Не, Тарнер је добро. Добро је. Ја само...
Хоћеш да сачекаш одлазак у Денвер да јој кажеш, или...?
Молим?
У реду...
Не, срећна сам због вас.
Да, срећна сам због вас. Само... Мислила сам...
Не знам шта сам мислила..." -Извините на тренутак.
Шта је било, Руби? -Звала је Џесика.
Реци да ћу јој се јавити. -За два минута? -Мање од два минута.
Донећу ти ручак. -При крају сам. Хвала ти.
Знате шта? Мислим да је било довољно. Хвала што сте дошли.
Ау, јеботе! Хоћеш ли да отвориш прозор?
Хтела сам да ти направим атмосферу. -Хвала. -Миа, како је прошла аудиција?
Исто. Је л' била Џен или Рејчел? -Не знам ко су оне. -Најгоре су.
Не знам да ли су биле тамо. -Кладим се да јесу.
Зашто се одржава конвенција у купатилу? Аха, да...
Два минута, друштво. Миа, долазиш, зар не? -Не могу!
Радим! -Молим? -Да ли је управо рекла да иде да ради?
Шта је? -Жао ми је што није прошло добро данас.
У инбоксу имам четири позиције за које си савршена, пријавићу те.
Али сада идеш са нама. Биће забавно. -Неће бити забавно.
Могло би да буде. -Неће. Биће гомила скоројевића.
Сви спаковани у оним огромним стакленим кућама. -Ово изгледа познато.
Намеравала сам да ти је вратим. -Од кад је имаш? Хајде, Миа! -Дуго.
Кад ће бити прилике да видиш холивудски клише натрпан у исту просторију?
Заједно ћемо направити зезанцију од тога!
"Разочарала си ме, Лекс." Немамо шта да исмевамо.
Та журка ће бити одраз... најбољег издања човечанства.
Добила си позивницу... -И праву адресу...
Треба ли ти неки лекић? -Одговор је увек потврдан.
Можда један случајни сусрет буде тај на који си чекала.
Стисни то још мало. -Вечерас имамо мисију, вечерас је позив на аудицију...
Да је ово права аудиција... -Боже, помози нам свима.
Створила би савршен утисак и сви би знали твоје име...
Ми смо у брзој траци...
У тој маси крије се неко кога мораш упознати,
неко ко ће те коначно са земље подићи.
Неко из те масе може те одвести путевима којим желиш ићи,
ако си спремна да будеш пронађена... Спремна да будеш пронађена...
Чини шта мораш док те не открију,
и од тебе створе нешто више него што видиш сад...
Звезде су поређане... -Мислим да ћу се држати са стране.
Мораш да одеш и пронађеш...
Неког скривеног у маси.
Здраво, женска!
Неког скривеног у маси...
Да ли је неко у маси једино што стварно видиш?
Док гледаш како се свет врти у круг?
Тамо негде је место где ћу пронаћи...
Оно што желим бити.
Негде...
Што чека да буде пронађено.
У тој маси крије се неко кога мораш упознати,
неко ко ће те коначно са земље подићи.
Неко из те масе може те одвести путевима којим желиш ићи,
Неко из те масе може учинити... Неко из те масе те може одвести...
Са земље подићи... Ако си неко ко је спреман...
Да буде пронађен.
Не. Ма, дај. Шта?
Молим те, немој више да се шуњаш у мој дом.
Мислиш да би мама и тата ово назвали домом? -Шта то радиш?
Молим те, немој то да радиш. Молим те, немој да седиш на томе.
Шалиш се? -Молим те, немој да седиш на томе. Немој.
Хоаги Кармихаел је седео на томе. -Господе!
"Печен кромпир" је само избацио напоље. -Могу да замислим зашто.
А сада ти седиш на њој. -Купила сам ти простирку. -Не треба ми.
А кад бих ти рекла да је Мајлс Дејвис пишао по њој? -Скоро па је увредљиво.
Је л' то истина? -Кад ћеш да распакујеш ове кутије?
Кад их будем распаковао у мом клубу. -Јао, Себастијане!
Као да прогањаш девојку која те је оставила.
Не пролазиш више онуда? -То је...
Не могу да верујем да су га претворили у локал са мезетлуцима и самбом.
Забога, Себастијане! -Самба. Мезетлук. Изабери једно. Бави се једним.
Желим да те упознам са неким. -Нећу никог да упознајем.
Нећу никог да упознајем. -Тата ти је ово дао? -Да. -Допашће ти се.
Мислим да неће. Да ли воли џез? -Вероватно не.
О чему ћемо онда да причамо? -Не знам! Није битно, у реду?
Живиш као пустињак. Возиш а немаш осигурање!
"Није битно"? -Да! Није битно. -Добро. -Мораш да се уозбиљиш.
Па, ја познајем типа са тетоважом на фаци кога треба да упознаш.
Низак ударац. -Али има срце од злата. -Уозбиљи се! -Да се уозбиљим? Лора...
Имао сам озбиљан план за будућност. -Знам.
Нисам ја крив што су ме зајебали. -Нису те зајебали, одрали су те.
У чему је разлика? -Не знам. Овако не звучи романтично.
Немој да седаш... -Сви су знали да је тај тип сумњив, осим тебе.
Зашто кажеш "романтично" као да је то безобразна реч?
Неплаћени рачуни нису романтични. Позови је. -Нећу да је зовем.
Ради се о томе... Понашаш се као да ме живот држи на ивици пропасти.
Ја желим да будем на ивици пораза. У реду? Ја... пуштам живот да
ме удара док се не умори. Онда ћу узвратити. Класичан Мухамед Али ударац.
У реду, Али. Волим те. Распакуј кутије.
Променићу браву. -То не можеш да приуштиш!
Ја сам феникс који се диже из пепела!
Ћао. -Биле, хвала што сте допустили да се вратим. -Нема на чему.
Знајте да гледаш новог човека. -Добро. -Човека који је срећан што је овде.
Сјајно. -Са којим је лако радити. -Хоћеш свирати по сет листи?
Врло радо. Иако вероватно никог није брига шта свирам. Али, да.
Па, ако под "нико" мислиш на све осим мене, то је тачно.
Мени је битно, и нећу да слушам слободни џез. -Добро, у реду.
Мада... Мислио сам да овде важи онај систем "једна за вас, једна за мене".
Шта кажете на две за вас, једна за мене? А све за вас, ниједна за мене?
Савршено. Да. -Одлично. -Добро. -У реду. Заједничка одлука.
Тако је. Ја сам је донео. -Наравно. А ја потврдио, па...
Како год. Причај себи оно што желиш да чујеш.
Ћао. Добродошао назад.
Постоји лепши начин да се то каже, Керен.
Себ...
Ја... Чујем шта говорите. Али мислим да то није оно што мислите.
Да, ја мислим да не чујеш оно што ти говорим. Отпуштен си.
То говорите али то није оно што мислите. Мислите... -Отпуштен си.
"Свирај по сет листи.". -Не. Кажем да је прекасно. -То је упозорење.
Са које си ти планете? -Немојте да ме отпустите. Немојте. -Готово је.
Жао ми је, Себ. -Божић је. -Да, видим украсе. Срећно у новој години.
Чула сам како свираш, и хтела сам да...
Не допада ми се процеп који видим на скенеру.
Да ли сте радили тест на ахроматопсију?
Жив или мртав у 23., осумњичени пада од смеха у полицијској станици.
Проклета Мирандина права. Ово је моја учионица.
Ако ти се не свиђа, врата су ти са леве стране.
Госпођице, зашто се тако губите? -Не, Џамал.
Ти се губиш.
Пролеће
Миа! Ћао! -Ћао.
Желим да упознаш мог пријатеља Карла. -Ћао. Карло. -Ово је Миа.
Фино. Миа? -Да, Миа. -Ћао, како си? -Карло је писац.
Да. Кажу да имам невероватан дар за стварање. У центру пажње сам.
Има и гомила трачева, људи причају о мени. Баш је узбудљиво.
Напорно радиш и онда се све то призна... -Одох по пиће. -Важи.
Драго ми је што смо се упознали.
Извини.
Хвала. Имате ли још неку жељу?
Девојка из предњег дела. -"Трчао сам." -"Трчао сам", сјајан предлог.
У реду, пијанисто, заголицај те дирке. Идемо! Један, два, три, четири!
Тако је! Шетам сам авенијом,
никад нисам мислио да ћу упознати девојку попут тебе,
Упознати девојку попут тебе... -Мене?
Риђокосу девојку жутосмеђих очију...
Очи које ме хипнотисаше целог...
Које ме хипнотисаше целог...
И трчао сам, трчао сам тако далеко...
Али нисам могао побећи.
Добро. Сетио сам те се. Признајем да сам био помало одсечан то вече.
"Одсечан"? -У реду, испао сам кретен. То могу да признам.
Али тражење ове песме од озбиљног музичара је стварно превише.
Господе! Да ли си управо рекао "озбиљан музичар"? -Не верујем.
Могу ли да позајмим то што носиш? -Зашто? -За аудицију следеће недеље.
Играм озбиљног ватрогасца.
Дакле, глумица. Изгледаш познато. Да ли сам те гледао негде?
У кафетерији студија Ворнер Броса. То је класика. -Аха, схватам. -Да.
Ти си шанкер. Сад разумем како можеш да ме гледаш чак оданде.
Следећи сет. -Он не... Ја не...
Он ми не говори шта да радим. -Управо ти је рекао... -Знам. Пуштам га.
Како се зовеш? -Миа. -Миа.
Видимо се у филмовима.
Познајеш Џозефа Кембела? -Да.
Имам идеју да интерпретираш "Златокосу и три медведа" из перспективе медведа.
Звучи баш узбудљиво. -То би могла бити франшиза. -Наравно.
Тако добро да не знамо да ли су забарикадирани тамо. Не знамо.
Џорџ Мајкл!
Здраво. -Извини. Познајем тог момка. Јеси ли узео кључеве?
Да. -Можеш ли да узмеш и моје? -Молим? -Можеш ли да узмеш моје кључеве?
Не чујем. -Извини. Можеш ли да узмеш моје кључеве? Молим те? -Ето га.
Хвала. -Нема на чему. Које? -Возим Пријуса.
То ми не помаже. -Имају зелену траку. -У реду.
Делују веома... удобно. -И јесу.
Хвала што си ме спасио тамо.
Па, ниси ми оставила много избора.
Баш је чудно што се тако често срећемо. -Јесте чудно.
Можда то нешто значи. -Чисто сумњам. -Да, не верујем. -Где ми је ауто?!
Подигни то чудо до браде. -Ово? -Да. Твоја глава буде антена.
Мислим да можеш тако да добијеш рак али брже нађеш ауто. -Молим?
Не живиш баш дуго али брже стигнеш где желиш тако да има смисла.
Звучи ужасно. -Само предлог.
Ти си прави... Коју реч тражим? -Витез у сјајном оклопу.
Чудак. Њу сам хтела. -У реду.
И није неки поглед, зар не? -Виђала сам и боље.
Сунце је скоро зашло...
Светла се пале...
Сребрнкасти сјај што се до мора пружа...
Задесисмо се на видиковцу што скројен је за двоје,
каква штета што то двоје нисмо ти и ја...
Неки други момак и девојка
уживали би у овом усковитланом небу
али ту смо само ти и ја...
Ми немамо шансе, ово никад не може бити
јер ти мој тип ниси. -Стварно?
Нема ниједне искре на видику,
предивне ли вечери на губитку...
Кажеш да овде ничег нема? Хајде да не буде дилема.
Мислим да ћу ја бити та која ће пресудити. -Хоћеш ли?
Иако изгледаш слатко у том оделу од полиестера... -То је вуна.
Имаш права, на тебе никад не бих пала.
Можда ово више годи некој девојци што штикле нема,
или девојци која осећа да има шансе за трачак неке романсе.
Искрено, ја ништа не осећам... -Ма, немој ми рећи?
Можда и мање од ничег... -Добро је знати, дакле, слажеш се?
Тако је... Какав савршене вечери губитак...
Ћао, Грег. Ћао. Извини што касним. Да, ускоро. Важи, ћао!
Ено га, баш тамо. -Баш овде.
Хоћеш да те одбацим до твојих кола? -Не, паркирана су близу.
Лаку ноћ.
Извините, ово је без глутена, је л' да? -Није. -Молим?
Хоћу повраћај новца. -У реду. Сачекајте да проверим.
Миа, ти затвараш у петак.
Не могу да затварам у петак. Имам аудицију, сећаш се?
Мислиш да ме брига? Имаш распоред. Треба и да попричамо сутра, важи?
Намести кецељу, молим те. -Важи.
Опет ти! -Шта ти радиш овде?
Оно, састанци, шефови студија... -Како си успео да дођеш?
Протрчао сам поред чувара. Мислим да имам 20 минута док ме не нађу.
Имаш паузу ускоро? -За 10 минута.
Могу ли да се сакријем у тоалету? -Да. -Добро. -Извините.
Ипак морам да проверим. Извините.
Са оног прозора су гледали Хамфри Богарт и Ингрид Бергман у Казабланки.
Да. -Не могу да верујем да радиш у улици преко пута тог места.
Да. -Невероватно. Како се беше зове онај твој Богарт?
Како се зове? Беше Грег? -Да, Грег.
Тако је. Колико дуго си...
Виђамо се неких месец дана. -Сјајно.
Лепо је. Волим да будем део свега овога, знаш?
Знам на шта мислиш. Ја идем по кафу осам километара даље
само да бих био близу џез клуба. -Стварно? -Да, Ван Бик. Звучи познато?
Сви велики свинг бендови су наступали тамо. Цоунт Басие, Цхицк Вебб...
Углавном, то је сад место са мезетлуцима и самбом, тако да...
Шта је место са мезетлуцима и самбом? -Локал где се игра самба и служи мезе.
Фора је на... прошлости? Шта знам, то је Лос Анђелес.
Они... обожавају све и не вреднују ништа.
Почињемо са снимањем. Станите, молим вас. -Снимате? -Да.
У мојој улици стално снимају филмове тако да нема проблема. -Дођи. -Да...
Сад све стаје. -Обожавам је. -Крећемо.
Миа, како си се убацила у ово? -Снимамо! -У шта?
Знаш, филмове, глуму... -Акција! -Моја ујна је била глумица. -Аха, добро.
Била је у путујућој позоришној трупи. Одрасла сам у Болдеру, Невада.
Преко пута моје куће била је једна мала библиотека
са колекцијама старих филмова. Водила би ме тамо и по цео дан бисмо
гледале те старе филмове...
попут "Озлоглашени", "Силом дадиља", "Казабланка" и...
Сеци! Провери траке! -Сад можемо да причамо. -Звучи невероватно.
Била је невероватна. Ја бих изводила силне представе у својој соби...
Тако да смо углавном она и ја понављале сцене из филмова.
Онда сам почела да пишем представе. -Опа. -Да.
Обожавам то.
Углавном, баталила сам колеџ после две године да бих дошла овде.
Последња аудиција ми је била за тинејџерску сапуницу
смишљену да "Опасни умови" срећу "О.Ц.".
Тако да... требало је да постанем адвокат. -Јер свету треба још адвоката.
Не треба му више глумица. -Ти ниси само глумица.
Како то мислиш "само глумица"? -То си рекла. Била си мали геније за писање.
Нисам то рекла. -Превише си скромна да би тако рекла, али то је истина.
Можеш сама да пишеш улоге, да ствараш ликове занимљиве као ти.
И не мораш да идеш на аудиције за те баљезгарије. -Да.
Погледај Луја Армстронга. Могао је да свира марш, што су му и дали.
Али, он није. Шта је урадио? -Шта? -Створио је историју, зар не?
Прекинућу да идем на аудиције и има да створим историју.
Ја сам овде своје одрадио.
Мислим да би сад требало нешто да ти кажем. Да не буде препрека.
Ја мрзим џез.
Јеси ли добро? -Како то мислиш, мрзиш џез?
Значи да ми се не допада док слушам.
То да не волиш џез је обична неоснована изјава.
Шта радиш сада? -Ништа.
Мислим да, кад људи то кажу, знаш... да мрзе џез...
Они... немају никакво објашњење. Не знају одакле им то. Разумеш?
Џез је рођен у једном малом, јефтином хотелу у Њу Орлеансу...
Тамо је била гомила људи, причали су различитим језицима...
Нису могли да причају међусобно. Могли су да комуницирају само путем џеза.
А шта је са Кени Џијем? -Молим?
Шта је са Кени Џијем? Или музика за лифтове? Знаш, џез који ја познајем.
Шта с тим? -Из мог живота. За мене је то опуштајуће.
Није опушајуће, не. Није! Сидни Бехе је пуцао у неког
јер му је рекао да је одсвирао погрешну ноту. То није опуштајуће.
У месту где сам одрасла била је радио станица "Кјазз 103".
Људи су често на својим прославама пуштали ту станицу... -Да.
Сви су разговарали не обраћајући пажњу на музику. -Знам. -То је...
Мислим да је то део проблема, што не можеш лепо да је чујеш.
Мораш је видети, мораш схватити који је то улог.
Погледај ове људе. Посматрај саксофонисту.
Буквално је отео песму. Иде неким својим путем.
Сви они компонују, мењају, пишу... и свирају ту мелодију. Само су...
Сад погледај трубача. Он има неку своју идеју.
Тако је... То је и конфликт и компромис, тако...
Сваки пут је нешто ново. Свако вече је потпуно ново. Веома узбудљиво.
А умире. Умире, Миа. Вене.
А свет каже: "Нека умре. Имало је своје време."
Не док сам ја ту. -Шта ћеш да урадиш?
Имаћу свој клуб. -Стварно? -Да.
Свираћемо шта год желимо, кад год желимо,
како год желимо, све док је то чист џез.
Здраво, овде је Миа Долан. Имала сам пропуштен позив.
Звали су ме! -Молим? Ма, дај! За шта?
За тв серију, причала сам ти за њу. "Опасни умови" срећу "О.Ц."? -Да.
Честитам! Невероватно! -Баш је узбудљиво!
Мислим да сам причала лоше о томе. -Шта? -Као "Бунтовник без разлога".
"Ја имам метке!" -Да.
Ниси га гледала. -Нисам. -Бого мој. Знаш да се пушта у Риалту?
Стварно? -Да. Требало би да одеш... Мислим, могао бих да те водим.
Важи. -Оно, због истраживања. -Због истраживања. Да. -Да.
У реду. Понедељак, у десет.
Да. Сјајно. -Важи. -Због истраживања.
Граде од звезда, сијаш ли само за мене?
Граде од звезда, толико је тога што не могу видети...
Ко зна?
Да ли је ово нечег предивног почетак?
Или још један сан што се остварити не може?
Станите тамо, молим вас. -Важи. Драго ми је што сам вас упознала.
Здраво. -Здраво.
Кад сте спремни. -У реду.
Две опције: пратиш моја правила или пратиш моја правила. Јасно?
Хвала вам. Хвала. -Могу на другачији начин.
У реду је. Много вам хвала. Хвала.
Било је супер. Хвала. -Довиђења.
'Еј, Миа. -Молим? -Грег је овде. -Како то мислиш...
Ћао, срце. Нашао сам место испред. -Супер! -Треба да кренемо.
Брат ми је стигао доста раније.
Заборавила си? -Срање... -Да, заборавила си. -То је вечерас.
У реду је. Да, заборавила си. -Добро... Одох да се пресвучем.
Добро, супер. -Супер.
То је он. Хало, Џош? Дошао сам по Миу. Бићемо тамо за неких...
Поставили смо онај звучни систем... -Као да си у биоскопу.
Заправо је и боље од биоскопа. -Једва чекам. -Знаш какви су биоскопи сад.
Да. -Тако су прљави. -Да, знам. И тамо све смрди.
Или је превруће или много хладно. -Квалитет је сулудо дискутовати.
Ужас, и стално неко прича... -Гомила људи.
Извините. Само тренутак. Хало? -Вероватно са посла.
Извињавам се. Тако да, одушевљени смо. -Баш лепо. -Морате доћи.
Стварно треба да свратите.
Имам још једну реч за тебе, човече: Индонезија.
Не знам. Нисам чуо да је неко то поменуо.
Не могу ни ја више све да испратим, али буквално ти мења живот. -Је ли? -Да.
Изгледа сјајно? -Хотелски комплекс од пет звездица као еко џунгла.
Не би веровали. -Страва. -Размишљали смо о Никарагви.
Мислим да је Никарагва мање развијена. -Мало неразвијена.
Можда мало више. -Не знам... не знам да ли је безбедно тамо.
Да, да. -Не знам да ли је безбедно.
Извини.
Имам једну идеју.
Шта је то? Неки сценарио? -Представа. -Представа?
Боље ти је да нама поделиш улоге! -Заправо, игра само једна жена.
Тако да... не могу.
Опа. Хоће ли тако бити сваки пут? -Мислим да хоће.
Чекај! Једносмерна је!
Лето
Себастијане!
Кит. -Дођи овамо, човече! -Како си? -Одлично, човече.
Ово је Миа. Миа, Кит. -Ћао, Миа. Драго ми је. -Такође.
Некад сам свирао са овим типом. -Ишли смо заједно у школу.
Како си, брате? -Одлично. Никад боље. Ти? -Сјајно. Био сам заузет.
Имам нови бенд. -Добро, супер. -Тражимо клавијатуристу.
Шалиш се? -Не. -Нека, имам нешто своје. -Сигурно? Плаћено је.
Ок сам. -Хајде онда да попијемо нешто. Много времена је прошло.
Важи. Драго ми је што сам те упознао, Миа. -Такође.
Крај. Да ли је...
Генијално! -Стварно? -Да.
Баш ми је носталгично. -У томе је поента. -Је л' превише носталгично?
То је... -Да ли ће се допасти људима? -Ма, јебеш њих!
Увек то кажеш. -Јер у то искрено верујем.
Направила сам ти нешто. -За шта? -За твој клуб.
Зашто пише "Себ'с". -Јер мислим да треба да се зове "Себ'с". -Шта?
Нико неће хтети да уђе у "Пиле на ражњу". -То је нота? Апостроф? -Да.
Страва је. Мора да се зове "Пиле на ражњу".
Чарли Паркер је добио надимак јер... -Знам, јер је волео пилетину.
Зато су га прозвали "Птица". Имаћу пилетину, пиво, џез... Пиле на ражњу.
Знам. Мислим да треба да баталиш пилетину и останеш на пићу, џезу, и...
Може да буде и... -Нећу да баталим пилетину. -Можда негде другде?
Да нађеш ново место? -Мора да буде Ван Бик. -Не мора.
Не могу да дозволим да самба избрише његову историју. Не могу.
Можеш али одбијаш да то учиниш. -Представа ти је феноменална.
Знаш? Цео свет из твоје спаваће собе.
Шта још хоће? Ко то ради?
Ја то радим. -Ти то радиш. -Ко је био онај тип у Светионику?
Тип који ти је понудио наступ? -Кит. -Да. Чему онако чудна атмосфера?
Увек је тако са њим. -Стварно? -Да.
Али деловао је баш фино, и понудио ти је посао. Хоћеш га позвати?
Не. Не. -У реду. -Дакле...
Ево шта знамо. -Да. -Зваће се "Пиле на жару", дефинитивно.
И твоја представа ће бити тријумф.
То је монодрама. Дакле, само ја. Мислим, ја ћу глумити.
Не, мама, нећу добити новац. Нисам плаћена за то.
Он је диван. Отвориће свој џез клуб. Да, биће феноменално.
Не. Још није познат. Треба му...
Мислим да штеди новац.
Не, али нема устаљене свирке. Смислиће нешто. У последње време је стресно.
Мама, наћи ће начин да га отвори и одушевићеш се. Важи? Како је тата?
Себастијане. Уђи, човече.
Хвала што си дошао. -Хвала што ме примаш у екипу.
Нисам био сигуран да ћу те видети данас. Овако стоје ствари. -Добро.
Дистрибуцију нам ради Универсал. Правимо наше обележје.
Треба да кренемо на турнеју. Можемо ти плаћати хиљаду долара недељно,
плус проценат продатих карата и осталих ствари. Добро звучи?
Себастијане? -Да. -У реду. Хајде да свирамо. -Важи.
Знам. Другачије је. Али, кажеш да хоћеш да сачуваш џез.
Како ћеш да га сачуваш ако га нико не слуша? Џез одумире због људи као ти.
Ти свираш маторцима од 90 година у Светионику.
Где су клинци? Где су млади људи?
Превише си опседнут Кенијем Кларком и Телонијусом Манком.
Они су револуционари. Како да будеш револуционар кад си традиционалиста?
Држиш се прошлости, али суштина џеза је будућност.
Знам. Онај други тип није био добар као ти.
Али ти си напоран до бесвести, човече.
Граде од звезда, сијаш ли само за мене?
Граде од звезда, толико је тога што не могу видети...
Ко зна?
Осетих то од првог загрљаја што поделих са тобом.
Да наши снови сада коначно се остварише...
Граде од звезда, само једно што сви желе...
Тамо, у баровима...
Кроз завесу дима задимљених ресторана...
То је љубав...
Да, сви чезнемо за љубављу коју неко ће нам пружити...
Полет... -Поглед... -Додир... -Плес...
Поглед у очи нечије, запалиће небо...
Отвориће нови свет и ускомешати га целог.
Глас што каже: "Бићу ту и добро бићеш ти"...
Брига ме да знам којим путем ћу кренути,
јер све што требам је овај луди осећај,
то лупање мог срца је, знај.
Мислим да желим да тако остане...
Граде од звезда, сијаш ли само за мене?
Граде од звезда...
Никад ниси сијао сјајем таквим...
Не знам зашто се стално крећем у ритму том,
не знам да ли је ово право или погрешно.
Не знам постоји ли неки ритам, или ме нешто потпуно обузима...
Само знам да осећаћу се тако добро вечерас.
Не знам име твоје али да ми се већ свиђа знам.
Размишљао сам о неким стварима које желим покушати...
Не знам шта си дошла да радиш, али знај да то желим радити са тобом.
Само знам да осећаћу се тако добро вечерас.
Ако наставимо плесати,
и наш ритам до нових висина одвести...
Осети ту врелину страсти, душо, запали ову ноћ...
Можемо запалити ватру... -Хајде, нека све изгори.
Можемо запалити ватру... -Пусти, нека се све промени.
Можемо запалити ватру...
Знам да се тако добро осећам... Зар не знаш, тако се добро осећам...
Само знам да се тако добро осећам вечерас...
Брига ме хоће ли се ово претворити у нереде,
будимо необуздани, срушимо ово место до темеља...
Пусти музику још јаче, сад нас нико не може зауставити.
Само знам да се тако добро осећам вечерас...
Можемо запалити ватру... -Хајде, нека све изгори.
Можемо запалити ватру... -Пусти, нека се све промени.
Можемо запалити ватру...
Знам да се тако добро осећам... Зар не знаш, тако се добро осећам...
Зар не знаш, зар не знаш? Вечерас.
Јесен
Ћао, ја сам. Нисам сигурна где си тачно сад. Мислим да си у Бостону.
Можда и у Даласу, не знам. Нисам те чула неко време...
Недостајеш ми. Добро, ћао.
Мислио сам... Изненађење.
Морам да идем ујутру, али морао сам да те видим.
Баш је лепо бити код куће. -Много ми је драго што си ту.
Како напредује представа? -Нервозна сам. -Стварно? Зашто?
Зато... шта ако се људи појаве? -Будалаштина.
Нервозна си због тога шта ће мислити? -Нервозна сам што то радим.
Чини ме нервозном одлазак на ту бину... и сам наступ пред људима.
Не морам да ти причам. -Биће сјајно. -Не капираш, али престрашена сам.
Биће пресрећни да је погледају. -Једва чекам. -Не и ја.
Када одлазиш? Ујутру? -Да. У 6:45. Бојси.
Бојси? -Бојси. -За Бојси!
Требало би да дођеш. -У Бојси? -Да, да скинеш то са списка жељених места.
Баш би било узбудљиво. Волела бих да могу. Шта ћеш после турнеје?
Зашто не можеш? -Да дођем у Бојси? -Да. -Морам да вежбам.
Да, али зар не можеш да вежбаш свуда?
Свуда где си ти? -Мислим... ваљда.
Све ствари су ми овде а представа је за две недеље. Мислим да то не би била...
У реду. -...најбоља идеја у овом тренутку, али... -Да.
Волела бих да могу. -Мораћемо да се потрудимо да се виђамо, разумеш...
Знам, него када завршаваш? -Како то мислиш? Мислим...
Када се завршава турнеја? -После турнеје почињемо снимање
и онда се враћамо на турнеју. Правимо турнеју да би могли да снимамо,
да бисмо могли да се вратимо на турнеју са новим песмама.
Значи, то је дуготрајно? -Како то мислиш "дуготрајно"?
Под "дуготрајним" мислим на то да ћеш остати у овом бенду још много времена.
На турнеји. -Шта си мислила да ћу радити?
Нисам... Нисам много размишљала о томе. Нисам знала да бенд...
Мислила си да нећемо бити успешни. -Да ће бенд бити толико битан.
Не, не мислим на то. Мислила сам да ти...
Колико ћеш бити на турнеји? Неколико месеци, година? -Не, ја... То је то.
Мислим, то је... Реално је да буде... Могао бих бити на турнеји са овом...
Бар неколико година, само са овом плочом.
Да ли ти се допада музика коју свираш? -Ја не...
Не знам... Не знам зашто је то битно. -Битно је зато што
можда намераваш да се одрекнеш свог сна. Мислим да је битно
да волиш оно што свираш док си на путу годинама.
Да ли ти волиш музику коју свирам? -Да.
Волим. Само сам мислила да се теби не допада.
Да, па... -Рекао си да је Кит најгори
а сада намераваш да проведеш пар година са њим на турнеји, па нисам...
Не знам шта... Шта то радиш? -Нисам знала да ли си срећан. -Чему ово?
Како то мислиш? -Мислио сам да желиш да урадим ово а сад звучи супротно.
Како мислиш да сам желела да радиш ово? -Ово си желела за мене.
Да будеш у овом бенду? -Да будем у бенду и имам стални посао. Знаш...
Да будем... Знаш. -Наравно да желим да имаш сталан посао
да можеш да бринеш о себи и свом животу, и да отвориш свој клуб.
То и радим, зато не разумем... Зашто не славимо?
Зашто не отвараш свој клуб? -Сама си рекла да нико неће да иде тамо.
Нико неће да иде у клуб који се зове "Пиле на жару". -Промени име!
Нико не воли џез! Чак ни ти! -Заволела сам га због тебе!
Мислио сам да ово желиш да радим. Шта сад? Да опет свирам песмице?
Не кажем то! Зашто не би... -Скупљам ситнину да бих могао...
узео шта си зарадио и отворио клуб? -...основао клуб у који нико неће ући?
Људи ће хтети да долазе јер имаш искрене страсти према томе.
Људи воле кад је неко страствен према нечему.
Подсећаш их шта су заборавили. -Ја немам такво искуство.
Ма, како год. Време је да се одрасте.
Имам сталан посао, овим се бавим.
Одједном све ово. Ако си имала ове недоумице требало је раније да кажеш,
пре него што сам потписао проклети уговор!
Само истичем да си имао сан за којим си ишао, за који си хтео...
Ово је сан! Ово је сан! -Није твој сан! -Момци као ја
цео живот теже томе да буду у нечему што је успешно, то људи воле. Разумеш?
Коначно сам у нечему где људи уживају.
Од кад тебе брига хоћеш ли се некоме допасти? -Није битно да ли ја уживам.
Зашто ти је стало да се свидиш другима? -Ти си глумица! О чему причаш?
Можда сам ти се допао док сам био на дну јер си се ти боље осећала.
Шалиш се? -Не.
Не знам...
Добро, друштво. Видимо се сутра. -Себастијане? -Да?
Спреман за вечерас? -О чему причаш? -Сликање, у седам.
За Моџо. Јеси ли добро?
Мислио сам да је следећег четвртка. -Не, вечерас је. Је л' то у реду?
Тоња, дај другу камеру! -Шта фали тој?
Шта јој фали? Не знам... Јебено не ради! Ето, то јој фали!
Супер, трубач, дивно! Дивно! Прелепо! Прелепо!
Клавијатуриста! Погледај горе. Добро је, добро. Дивно!
Сјајно! Гаси музку! Дивно! Просто сјајно!
Пази сад. Загризи усне овако...
Као да се концентришеш на нешто, на неки део који свираш.
Шта да угризем? -Усне. Загризи усну.
Добро је. Одлично. Прелепо. Прелепо.
Сада спусти наочаре мало ниже. Мало даље. Још трунку даље.
Држи главу доле, али погледај у мене. Делуј нерасположено.
Да! Предивно! Сјајно!
Упалите клавијатуру да иде уживо.
Хоћете да чујете како звучи? -Не. Не мораш више да гризеш усну.
Могао би да одсвираш нешто. Свирај нешто, знаш. Било шта.
Ти си пијаниста, зар не? Одсвирај нешто.
Сјајно! Прелепо. Дивно. Баш је добро. Немој да стајеш. Свирај и даље.
Хајде, настави да свираш. Било је одлично!
Упуцао бих се у главу. -Није чак ни добра. Онај део са прозором...
Шта је то било? -Да. -Шта је радила са прозором?
Боже! Немој да дајеш отказ на послу. -Па...
Миа!
Миа, много ми је жао.
Реци ми како је прошло. Како је било? Жао ми је.
Жао ми је што сам пропустио представу. Извини што нисам дошао. -Жао ти је.
Жао ти је. -Дозволи да се искупим. Дозволи да се искупим, може?
Не кривим те ако... -Готово је. -Шта то? -Готово је.
Шта? -Све ово.
Завршила сам са срамоћењем себе. Завршила сам. Доста.
Нико се није појавио. -Па шта? -Не могу да платим позоришту. Ово је тако...
Идем кући на неко време. -Доћи ћу сутра. -Не, идем својој кући, дому.
Ово је твој дом. -Више није.
Да? -Здраво, покушавам да добијем Миу Долан. -Погрешан број.
Рекла је да позовем овај број ако је не добијем на мобилни. -Не више.
У реду. Ако будете причали са њом... -Нећу.
реците јој да кастинг Џејн и Ејми Брант покушава да је добије.
Кастинг?
Шта је то, ког ђавола?
Прекини са јебеном буком!
Зашто си дошао овде? -Имам добре вести.
Шта? -Ејми Брант, директорка кастинга. -Да?
Била је на твојој представи и одушевила се. Толико јој се допала
да жели да сутра дођеш на аудицију за неки велики филм који снимају.
Нећу да идем. Не идем на то. -Молим?
То ће бити... Не. То ће бити... -Молим?
То ће ме убити. -Шта?! -Шта?
Шта? Прекини! -Не! -Мораш да будеш тиши. -Ако хоћеш да будем тих
Пробудићеш комшије. -...мораћеш да причаш смислено.
Ако хоћеш да будем тих, дај проклете аргументе! -Зваће полицију.
Зато што сам била на милион аудиција и сваки пут буде иста прича.
Прекину ме јер неко тражи сендвич! Или, ја плачем а они почну да се смеју!
Или људи који седе у чекаоници и они су, они су... као ја, али лепши
и бољи у... јер ја можда нисам довољно добра! -Да, јеси. -Не.
Можда нисам. -Јеси. -Можда нисам. -Јеси.
Можда сам од оних људи стално желе да учине нешто...
али су за мене то ипак само маштарије, знаш?
Сам си рекао: промениш своје снове и онда одрастеш.
Можда сам такав човек а не би требало.
Могу да се вратим у школу и нађем нешто друго чиме треба да се бавим.
Напустила сам све због овога,
а прошло је шест година, и више не желим то да радим.
Зашто?
Шта зашто? -Зашто више не желиш то да радиш?
Мислим да боли и превише. -Као дете си.
Нисам дете. Покушавам да одрастем. -Јеси. Цмиздриш као нека клинка.
О, Боже! -Сутра имаш аудицију у 5:30. Бићу испред у осам ујутру.
Појавићеш се тамо, или не. Не знам. -Како си ме пронашао овде?
Кућа испред библиотеке.
Узела сам кафу. -Одлично.
Миа?
Здраво, Миа. Ја сам Ејми, а ово је Френк. -Здраво, како си? -Драго ми је.
Драго ми је што смо те пронашли. -Такође.
Филм се снима у Паризу а ми немамо сценарио.
То ће бити процес. Градићемо лик око саме глумице.
Проба траје три месеца а снимање ће трајати четири месеца.
У реду. -Мислили смо само да нам испричаш причу.
О чему? -Испричај нам било шта.
Било шта? -Да. Испричај нам причу. Ти си приповедач.
Кад год будеш спремна.
Моја тетка је живела у Паризу.
Памтим да, кад је долазила кући, причала би нам
силне приче о животу у иностранству, и...
Сећам се да нам је причала како је једном ускочила у реку...
Босих ногу. Насмешила се...
Ускочила је... Погледала није...
И скотрљала се у...
Сену.
Вода беше ледена...
Месец дана стално је кијала.
Али рекла је да би то радо поновила.
За оне који сањају...
Колико год будаласто делују...
За она срца која муче боли...
За хаос који направисмо...
Ухватила је небо силно, где границе није било,
залазак сунца у једном раму...
Живела је у својој опијености и умрла уз трептај,
увек ћу памтити тај жар...
За оне који сањају...
Колико год будаласто делују...
За она срца која муче боли...
За хаос који направисмо...
Рекла ми је...
Кључ је у мало лудости...
Даје нам мало боје да бисмо боље видели...
Ко зна где ће нас то одвести?
И зато нас они требају...
Нека изађу бунтовници,
из каменчића таласи...
Сликари, песници, представе...
За будале које сањају,
колико год будаласто делују...
За срца што се сламају,
за хаос који направисмо...
Пратим их све тог оног тамо...
Ње, снега и Сене...
Смехом прошла је кроз то,
рекла је да би учинила све
поново...
Када ћеш сазнати? -Рекоше у наредних пар дана.
Не очекујем да сазнам нешто. -Добићеш је. -Можда и нећу.
Да, хоћеш. -Не желим да се разочарам. -Знам.
Знам. Разумем се ја у све то.
Где смо? -У Грифит парку.
Где смо ми? -Знам.
Не знам.
Шта да радимо? -Мислим да не можемо ништа, јер кад будеш добила ову...
Ако је будем добила. -Кад је будеш добила...
Мораш дати свој максимум. Апсолутно све. То је твој сан.
Шта ћеш ти да радиш? -Ја морам да пратим свој план.
Остаћу овде и радићу ово своје.
Ти ћеш бити у Паризу, тамо свирају добар џез. А сада си заволела џез.
Је л' тако? -Да.
Мислим да ћемо морати да сачекамо па ћемо видети.
Увек ћу те волети. -И ја ћу тебе увек волети.
Пази какав поглед! -Виђала сам и боље.
Најгори је. -Да. -Да.
Овде нисам никад била током дана.
Зима
Здраво, две ледене кафе, молим вас. -Да, наравно.
На наш рачун. -Не, хвала. Инсистирам.
Добро звучи. Харис је одрадио добар посао. -Дуго му је требало.
Увек је тако. Време је за потпис.
Није толико лоше, Себ. -"Није толико лоше" је одлично.
Видимо се вечерас. -Видимо се.
Ћао. Како си провео дан? -Добро.
Како је она? -Одлично. -Стварно? -Да, дођи. -Ћао, Мајки!
Нисам знала да сте већ стигли кући. Да ли то црташ? -Да.
Могу да ти помогнем? Ја волим да цртам.
Добро, Челси, ми одосмо. Све у реду? -Да. -Треба вам нешто?
Ћао, бебице. -Кажи "ћао, мама". -Лепо спавај.
Ћао, мама. -Лепо се проведи са Челси. -Уживајте. Ћао, Миа. -Ћао. Хвала ти.
Лаку ноћ. Ћао, душо. -Лаку ноћ.
Човече!
Шта ако нам ово буде недостајало? Шта ћеш рећи Натали?
Можда ћемо је видети у Њујорку. -У реду.
Ово ми уопште не фали. -Грозно је.
Хоћеш да станемо овде и одемо на вечеру?
Наравно, да. -Може? -Да, важи.
Хоћеш да погледамо како је? -Важи.
Ово место је страва.
Одушевљена сам.
Кал Бенет на саксофону! -Да! -Хавијер Гонзалес, труба.
Дивна Недра Вилер за басом.
Један једини Клифтон "Фу Фу" Еди за бубњевима!
И неко изузетан за клавиром... Толико изузетан да ће преузети локал
ако не будем пазио, Кајри Тајлер.
Добродошли у Себ'с.
Чула сам како свираш и хтела сам...
Хоћеш да останемо још један блок?
Не, треба да кренемо. -Важи.
Један, два... Један, два, три, четири.