Måske skulle jeg have anstrengt mig mere.
Hans-Peter! Bliv nu her!
"Så kan man klare en hel del," siger morfar Willi. Og han må vide det.
Efter krigen gik han 300 kilometer gennem sølet med sine kammerater.
Han fandt hjem og gik direkte ind i mormor Ännes butik i Recklinghausen.
Tanken om hans Änne havde holdt ham i live, siger morfar.
Man kan klare alt, hvis man ikke giver op.
Måske skulle jeg have anstrengt mig mere.
DRENGEN SKAL UD I DEN FRISKE LUFT Subs/Sync: PTNK
Min lille ven, min lille ven
De gamle dage er forbi, om man så griner eller græder.
Det her er min mor, Margret Kerkeling.
- Hej. - Godmorgen.
Hun ville hellere have haft en pige, men det kunne jeg ikke være behjælpelig med.
Muh, siger koen. Muh!
Arrivederci, Hans, det var den sidste dans.
Da jeg var lille, boede vi alle på landet hos farmor Bertha.
Der kunne jeg gøre, hvad jeg ville. Og jeg vidste tidligt, hvad jeg ville.
Mor, jeg vil i fjernsynet ligesom ham der.
Godaften, mine damer og herrer.
- Hej, venner! - Hej, Ilja!
Godaften, mine damer og herrer. Hej, venner!
- Hej, Hans-Peter. - Hej.
Mormor Änne havde en butik midt i Recklinghausen.
Mens andre var i børnehave, tilbragte jeg mine formiddage der.
Fru Schwalliks hunpuddel har dårligt hjerte.
Hun har ikke langt igen.
Det er virkelig tragisk. Altså, når hun dør…
Fru Schwalliks hunpuddel har meget dårligt hjerte.
Spørger De mig, har hun ikke langt igen.
I vores familie var det mormor Änne, der stod for al balladen.
Og farmor Bertha for alt det andet.
Han kommer med guld…
Ud over bedsteforældrene var der et hav af festglade familiemedlemmer-
- og de slog sig løs ved enhver given lejlighed.
Den dag jeg blev født, hældte de så meget på min far-
-at jeg nær var blevet faderløs.
Ind på fortovet!
Men ellers drak min far aldrig.
Han er snedker, og han arbejdede meget.
For det meste i andre byer.
Det var oftest sådan her, min mor, min bror, Matthes, og jeg så ham.
Kom, vi går ind og spiser morgenmad.
Du er ikke alene
Når du drømmer i aften
Du er ikke alene.
Løb, Fipsi. Løb.
Du synger så smukt, Margret.
Du skulle være blevet sangerinde.
- En rotte! - Det er jo bare Fipsi.
Du kan vente dig!
- Du kan ikke fange mig! - Jo, jeg kan.
Overgiver du dig?
Jeg overgiver mig!
Da jeg var syv, flyttede vi til byen, fra den ene bedstemor til den anden.
- Den med leverpølse er til Matthes. - Vi har jo lige spist morgenmad.
- Tak. - Åh, Margret…
- Hvad skal du gøre uden din have? - De flytter til Recklinghausen.
Det er kun et kvarter herfra i bil.
- Farvel, Hermann. - Hav det godt.
- Sig til, hvis I mangler noget. - Farvel, farfar. Vi ses snart, ikke?
- Går det? - Ja.
- Har du nøglerne? - Dem har Willi. Han lukker op for os.
Har jeg nu pakket den gule kasse?
Nu græder farfar også.
- Kom nu, morfar. Fipsi er tung. - Nu ingen brok. Du får stærke arme.
- Til højre ud i køkkenet. - Pas på hjørnet.
- Hvor skal den her hen? - Foreløbig herind i stuen.
Det skulle have været færdigt.
- Hvor er toilettet? - På trappen.
- Hvorfor har I toilet og ikke os? - Fordi vi har fået det lavet.
- Og hvorfor har vi ikke det? - Det er ikke blevet renoveret længe.
Der er børn, mor! Hvem er de børn?
- Det store værelse er mit. - Hvad? Jeg skal lige se det først.
Kommer du ind og får kaffe?
I gamle dage virkede haven større.
- Fordi du stadig var en lille pige. - Den var også smukkere.
Den bliver smuk igen. Fordi du er tilbage.
- Tror du det? - Ja.
Jeg kan se, hvordan alting blomstrer. Lige så smuk som i Bockholt.
Nu kan jeg også se det.
Se et stort hus, vi to har nu. Det er alt sammen vores.
- Hvor har du den fra? - Jeg har fundet den.
- Hvad er det, I har der? - Ikke noget.
Det her er Hans-Peter. Han er lige flyttet hertil fra Bockholt.
- Han er ret tyk. - Vil I tage godt imod ham?
Du kan sætte dig ved siden af Gabi. Der er en ledig plads.
Sådan en jakke havde min farfar også, men… han er jo en dreng.
Vi begynder med regning og fortsætter med sidste uges multiplikationsstykker.
Kan nogen af jer huske dem?
- Flyt jer, piger! - I bliver blæst væk!
I synker i havet og bliver aldrig fundet igen!
Vi taber ikke mod sådan nogle krystere! Vi er stærkere end jer!
I går under!
Hvem er det?
- Han ser underlig ud. - Det må du nok sige.
- Men også ret sjov. - Jeg står altså lige her.
Du må godt være med, nu du er her.
Vi leger "Brødrene Cartwright". Du kan være Hoss.
- Okay! Hvem kæmper mod hvem? - Pigerne mod drengene!
Hvad laver de?
- De skal op på taget. - Vi burde have ventet med flytningen.
Håndværkere skal bebos ud af huset. Og så får du det, som du vil have det.
- Hvad med toilettet og vinduerne? - Vi tager det lidt efter lidt.
Hold nu op, Margret. De tester bare sirenerne.
Hvem kommer først hen til aviskiosken?
- Sabine! - Jeg har dig!
- Sabine! - I kan ikke fange mig!
Sabine!
- Jeg vinder igen. - Du skal altid prale.
Hans-Peter?
- Vil du have en hest? - Hvad?
- Jeg spørger, om du vil have en hest? - Ja!
Spørg Matthes, om han også vil have en.
- En hest? - Nej…
Mor, må jeg få en ridetur?
- Se en lille én, mor. - Det er en Haflinger.
Du kan give den en sukkerknald. Du skal holde hånden strakt.
- Ville den her ikke være noget for dig? - Den er for stor, mor.
- Han har aldrig siddet på en hest. - Det lærer Marion ham. Ikke?
- Jo, det er pærelet. - Den er sød.
- Den er på vej til slagteriet. - Vil du have den?
- Den kan ikke være i haven. - Nej, vi må have noget større.
- En ranch? - Noget i den dur.
Må jeg invitere børn med derud?
Skal vi hente dem i hestevognen derovre?
Ja!
- Se lige, hvor de glor. - Hvad siger du så, Albert?
- Hej, fru Strecker. - Hej!
- Det må jeg nok sige. - Næste gang må De køre med.
Det her har jeg altid gerne villet.
Gør bare, hvad du vil, Hans-Peter. Tag dig ikke af, hvad folk siger.
- Halløj! - Se!
Der var den.
Snyd!
- Vil du have et stykke? - Nej.
- Jeg vil have det der. - Nå!
Dejligt med en kvinde, der kan lide at spise. Kom her.
De kommer nu!
- Der kommer han! Ja! - Nej!
- De kommer nu! - Endelig! Halløj!
- Hej! - Hvor ser I fine ud!
- Halløj! - Hans-Peter!
- Hej, mor! Hej, tante Veronika! - Endelig! Vi har ventet i en halv time.
- Kan man også ride på Bubi? - Man kan også sætte sig op foran.
- Kan du ride? - Nej, ikke endnu.
- Hvilken en er din hest? - Den sorte. Bubi.
- Fru Rädeker løb efter hestevognen. - Jeg kan lige se det for mig.
Så er det nu, Hans-Peter. Sæt dig op på din hest.
Kom.
Hvordan skal han komme derop?
Det kan han sagtens. Matthes, kom lige og hold hesten.
- Det går ikke. - Så kom og hjælp til, du.
- Et, to… - Det her skal jeg se.
Kunne I ikke have købt noget mindre? En pony eller noget?
- Hold op med at hive i mig! - Så hjælp til.
- Op med benet. - Du holder jo fast i det.
- Pas nu på, min skat. - Hiv til.
- Så er du oppe… Hvad laver du? - Den er altså glat, morfar!
- Hold op med at grine. - En, to… Kom så.
Ja, og vil man så være ufrivilligt sjov-
- eller vil man helt bevidst spille på sin pinlige fremtoning?
Jeg besluttede mig for det sidste. Det var et nemt valg.
Han er oppe!
Så er det min tur.
- Du falder af! - En verdenssensation!
Jeg kan godt!
Langsomt frem, og stop så op, så Krähwinkel landstorm kan følge trop.
- Fundet! - Du kan vente dig!
Pas på!
- Alles fjende, Guds ven. - Ja, flot. Det klæder dig, mor.
- Hvad skal Matthes være? - Cowboy igen.
- Jeg vil være prinsesse. - Stangvarer fås ikke i hans størrelse.
- Gertrud må sy noget til ham. - Han kan da ikke være prinsesse.
- Hvorfor ikke? - Hvad mon folk siger?
Ja, dem tager vi. Så kan du være monster.
Jeg vil være prinsesse. Jeg er ligeglad med, hvad folk siger.
Du klæder dig også ud som fluesvamp, og ingen siger noget. Det er karneval.
Fint. Så kig dig i spejlet.
- Skal vi se at komme af sted? - Hjertens gerne.
- Jeg er klar. - Gertrud… Fantastisk.
- Hvordan er det, du ser ud? - Fy, fy! Gå Deres vej, tølper.
Matthes…
Se lige… Det er Hans-Peter. Han er klædt ud som pige.
- Hvad griner I af? - Kom nu, Sabine.
Kom indenfor, børn. Det er længe siden.
- Og du genkendte os straks. - Kun lige.
- Kom, lillemor. - Ja, fluks.
Halløj! Lisbeth, gamle ven. Dit kostume er som altid det bedste.
- Du er jo lige til at spise, skat. - Jeg er giftig.
- Hvad drikker vi? - Sekt?
Du er jo en prinsesse, min skat. Hej.
- Kan jeg hjælpe med noget? - Jeg ser lige til drengene.
Hvorfor går Hans-Peter så gerne i kjole?
Fordi han synes, det er sjovt.
Når det går løs med pigerne, bliver det slut med det.
Hans-Peter forbliver ungkarl. Forstået?
Bare så du ikke siger noget dumt foran knægten.
Ja, ja.
Tante Lisbeth?
- Har du egentlig også hår? - Selvfølgelig har jeg da hår.
- Hvad for en slags? - Helt normalt hår.
Kan du vise mig det?
Jeg kan ikke bare tage mit slør af. Det ville være upassende.
Ærgerligt.
Jeg ved, at der en dag
Vil ske et mirakel
Og tusind eventyr vil blive til virkelighed.
Vi har begge den samme stjerne
Og din skæbne er også min.
Du er langt borte og dog så nær
For vores sjæle er én.
Og derfor vil der en dag
Ske et mirakel
Og jeg ved
At vi vil mødes igen.
Bravo!
- Fantastisk, Annemarie. - Sikke en yndig pige du er, Hans-Peter.
Jeg er ikke en pige! Jeg lader som om! Bare så du ved det, onkel Kurt.
Og jeg er heller ikke nogen fluesvamp! Jeg lader som om. Bare så I ved det.
Polonæse!
Min kære ven, min kære ven
De gamle dage er forbi.
Om man så griner eller græder
Livet går videre, en, to tre.
En lille flok diplomater
Bedriver storpolitik.
De laver zoner og ændrer stater
Og hvad så med os, ik'?
Så, så…
- Her er din limonade. - Tak.
- Hvad er der galt med tante Annemarie? - Ikke noget.
Det er bare på grund af krigen.
Vi fester videre om lidt. Ikke, lillemor?
Hvad laver du?
Jeg leger, at jeg kører gennem byen med mormor.
- Hvornår forlader hun hospitalet? - Snart.
- Hvornår er snart? - Aner det ikke.
Skal vi ride en tur?
- Jeg må kun, når morfar er med. - Morfar er her jo ikke. Kom.
Kom så.
Hansi! Se her, lidt dejligt æble.
Du er tilbage, mormor!
Se, mor… Går det?
- Giv mig lige din frakke. - Ja, ja, ja.
- Jeg tager den. - Lægger du dig igen?
- Jeg skal lige hvile mig lidt. - Håndtasken. Og skoene.
Kom, Hans-Peter. Sæt dig her hos mig.
- Går det med puderne? - Ikke så meget postyr.
- Jeg laver lidt frokost, ikke? - Jo, Margret.
Det var det samme med min mormor. Hun kom tilbage fra hospitalet…
Alle opførte sig underligt, og så døde hun.
- Men min mormor er jo ikke død. - Det kommer.
Sådan noget lort!
Det her holder ikke. Alt skal laves.
- Det har De vel drøftet med min mand? - Nej.
Vi vidste ikke, at det så sådan ud nedenunder.
Hun har smerter igen.
Maden står på komfuret. Den skal bare varmes.
"Feligan"”.
- Jeg kommer og gør rent senere. - "Paracyl". Hvad skal jeg tage?
- Jeg går ud og laver kaffe. - Niks, du bliver her. Kom tilbage.
Bliv nu. Jeg viser dig den disk, jeg er ved at bygge.
- Ikke?
Pladen er lavet af fransk valnød.
Den er smuk, ikke? Jeg ville så gerne vise dig den.
Så må du bygge din næste disk i Recklinghausen.
Firmaet vælger ikke selv, hvilke opgaver der kommer ind.
- Det behøver ikke altid være valnød. - Bliv nu liggende.
- Jeg skal være væk så længe. - Ja, netop.
Nogen skal jo tage sig af alting her.
Jeg har lavet den her til dig.
Den er smuk.
Tak.
Giv mig nu den gymnastikpose!
- Er det den her, du leder efter? - Drenge! Her er beskidt, Matthes.
- Vil du da dyrke sport? - Stop så!
- Giv mig den nu, Matthes! - Kan du ikke nå den?
Giv mig den så! Hvor gammel er du egentlig?
Forsvind.
Jeg går hen til moster Gertrud efter skole.
- Man kan ikke lave lektier her. - Du er så irriterende, Matthes.
Foreløbig ventes der ikke flere restriktioner som følge af oliekrisen.
Mor? Hvad er der i vejen?
Det er kæbehulerne igen. Antibiotikummet hjælper ikke.
Kan jeg hjælpe med noget?
Se nu her!
Her kommer hun! Den svævende ungmø fra Wuppertal!
Det har De nok aldrig set før! Sikke De måber, hvad?
Nøj, hvor er det hårdt.
Min tur.
Se lige… Det er vores gade.
Hvad siger du? "Voresgade"? Jeg troede, det var Beethovensgade.
- Du er godt nok sjov, hva'? - Lad ham være i fred!
- Stop så! - Vold er ingen løsning, drenge.
- Lad Hans-Peter være i fred! - Matthes! Matthes! Matthes!
Lad ham være i fred! Stop så!
Hvad sker der her? Er gnomerne oppe at slås?
- Kom, Sabine! - To mod en? Så tør I godt, hva'?
Og vis jer ikke igen!
Jeg tog fejl, drenge. Vold er faktisk en løsning.
- Tak, Matthes. - Så lidt. Smut så med jer.
- Glem ikke mine knækpølser. - På gensyn.
Har De hørt det med fru Kolossa? Det er hende med håret…
Nu er endnu en mand rendt sin vej. Det er den tredje på ét år.
- Hun opfører sig også underligt. - Det bliver 20 mark, fru Rädeker.
Det ændrer frisørbesøgene ikke ved. Tja, hvad skal man gøre?
- Nå, jeg må også videre. På gensyn. - På gensyn, fru Rädeker.
Hans-Peter! Dejligt at se dig.
- Hjælper du til i butikken nu? - Ja, kasseapparatet kan jeg godt passe.
- Hvad er der dog sket? Må jeg se? - Mor må ikke se det. Hun bliver vred.
- Vil du lige rense det? - Ja. Kom her.
Lad os kigge på det. Kom du herop. En, to, tre! Uha, det ser slemt ud.
Så…
- Op med hovedet. - Mor har det ikke så godt, vel?
- Og det har mormor Änne heller ikke. - Du har jo en anden bedstemor.
- Og farmor, har du hørt det? - Hvad?
Det med fru Kolossa. Nu er endnu en mand rendt sin vej.
Det var den tredje på ét år! Hun opfører sig også underligt.
Det ændrer frisørbesøgene jo ikke ved.
- Hvad skal man sige? - Hvad skal man sige?
- Hej! - Hej.
- Hvad er det, du laver? - Lægen siger, det hjælper.
Men hvornår skulle jeg finde tid til lysbehandling? Dækker du bord?
Åh, undskyld. Undskyld.
Kan du ikke passe lidt på? Altså! Det var dog utroligt.
- Hent en klud. - Hvilken klud?
Viskestykket, for pokker!
- Flyt dig så. Du giver mig kvalme! - Slip mig, mor!
Hør på mig! Hør på mig! Jeg har smerter, og hvad gør du?
Jeg har så travlt! Jeg kan ikke mere! Bliv her! Jeg taler til dig!
Bliv her, sagde jeg!
- Morfar, luk mig ind! Morfar! - Hvad foregår der?
Hvorfor råber I sådan? Hvad har han gjort?
Hent ham nu, far! Hans-Peter, jeg…
- Åbn døren, far! - Hans-Peter?
- Hvad er der nu galt med hende? - Jeg spildte mælk på gulvet.
Willi, kommer du lige herind?
Gå ind til Margret og bring hende til fornuft.
Drengen bliver her imens.
Kom.
Læg dig lidt hos mig, Hans-Peter.
Du ved, at jeg ikke har langt igen, ikke?
Men jeg vil stadig passe på dig.
- Hvordan? - Det får du at se.
Og desuden har du jo stadig din farmor Bertha.
Hun er bare lidt kedelig nogle gange.
Hør nu godt efter, hvad jeg siger, og fortæl det ikke til nogen.
Heller ikke til morfar. Forstået?
En dag bliver du…
…til noget ganske særligt.
Du bliver berømt.
Er du nu også blevet skør?
Det har jeg da altid været.
Her er din kaffe, far.
Jeg ved ikke, hvor folk kommer hen, når de dør.
Indianerne tror, at de døde lever videre i noget.
Det kan være et dyr. Eller en plante. En valmue, for eksempel.
Kom, Hans-Peter. Vi går i seng.
Der blev meget stille hos os uden mormor Änne.
Har mor det skidt igen? Hovedpine igen?
- Dav. - Dav.
- Og hvad ellers? - Hovedpine.
- Hun har det generelt ikke så godt. - Hvad betyder "generelt"?
Hvad det betyder?
Hun har ondt i hovedet. På grund af kæbehulerne der.
Hun har så meget at se til-
- og hun kan ikke klare det, fordi hun har ondt i hovedet.
Skal vi gå ind?
Er det så slemt, skat? Kom her.
Det kan ikke blive ved sådan her. Du er nødt til at lade dig operere.
- Nej, jeg vil ikke. - Det er et rutineindgreb.
Hvis det bliver kronisk betændt, går det aldrig væk igen.
- Hvem skal så tage sig af alting her? - Sæt dig nu lige ned.
Det finder vi ud af. Min mor skal nok hjælpe os.
- Lad dig nu operere. - Jeg kan lave mad. Det kan jeg godt.
Farmor!
Hans-Peter… Hvor dejligt. Dejligt at se dig.
Tak. Du er jo en sand gentleman.
- Hvad skal vi have til frokost? - Spätzle. Med ost.
Se lige, farmor. Op til 250 kubik er forsikringen ikke så dyr.
- Det har du da slet ikke råd til. - Undskyld!
Pas dog på. Han vælter alting.
Hvorfor kigger du sådan? Vil du have et nyt glas?
Farmor?
- Farmor? - Hans-Peter?
Hvad er der galt?
Jeg har haft mareridt.
Ved du hvad?
Nu gør vi to noget rart. Noget, man bliver glad af.
Nu?
Ved du egentlig, hvad abrikoser hedder i Østrig?
Næ.
De hedder "Marillen". Min bedstemor sagde altid:
"Spiser man mange abrikoser, vokser man hurtigere."
- Sådan her? - Ja. Godt.
Sukker.
Da ikke i munden!
Godt. Ja, det er godt.
- Og så skal der mel på. - Nemlig.
- Sådan. - Godt.
Så lav en lille fordybning. Og i med abrikosen… Ja, flot.
Lige præcis. Ja!
Farmor?
- Farmor? Hans-Peter skal i skole. - Niks. Han kommer ikke i skole i dag.
Hjælp!
Er der nogen, der kan befri mig? Hjælp.
- Mor! - Hej, mor!
- Hej! - Hans-Peter…
- Slip mig lige løs. - Nej, farmor.
- Du ser godt ud, Margret. - Jeg har det også bedre.
- Jeg har ikke ondt mere. - Er det rigtigt?
- Slip nu farmor løs. - Ja.
Dejligt.
- Vil du have rødkål, farmor? - Lad mig hjælpe, mor. Kom her…
Nej, hvor det dufter.
Jeg kan ikke lugte noget. Det er på grund af operationen.
- Det kommer igen, siger dr. Lessen. - Kan du heller ikke smage noget?
Det smager så godt, mor.
- Det kommer igen. - Velbekomme.
- Går det? - Ja.
Hvorfor skal du absolut flytte derop?
Hvis der er noget, kommer du bare op, ikke?
Løft den lidt mere.
- Hvem sidder hvor? - Hvor skal jeg sidde?
For bordenden. Du er jo hovedpersonen.
Tante Lisbeth skal sidde ved siden af mig.
Og onkel Kurt skal ned i den anden ende. Ham kan jeg alligevel altid høre.
"Hvor er det længe siden, børn."
"Kom og sæt dig hos mig, lillemor."
Og tante Veronika over for Matthes. Hvis nu hun skulle læne sig forover.
Og moster Gertrud ved siden af farfar. Han hører jo ikke så godt mere.
"Lad mig få en skive til. Det er jo meget magert."
"Det feder ikke. Lad mig da bare få to."
Præcis. Det siger hun virkelig.
Når folk griner, udskiller kroppen et bestemt lykkehormon.
Det er meget sundt.
Chokolade, solskin og duften af orangeblomst udløser det også.
Det var meget nemt for mig at få mor til at grine.
- Ja! - En gang til! Jeg kan ikke nå den.
Pas nu på din nederdel. Ellers får du ballade med Vorherre.
Haven er blevet så smuk, Margret.
- Nu stopper det! - Lad ham da få den smule.
- Jeg har lavet en plet. Har du en klud? - Du har altid pletter på tøjet.
Hov, Lisbeth, det er ikke karneval i dag.
Kurt…
- Hvad skal du være klædt ud som i dag? - Som tankpasser, havde jeg tænkt.
Ægteskabet er kærlighedens grav. Jeg gifter mig ikke. Jeg tager p-piller.
- P-piller? Er det ikke skadeligt? - Hvad gør du da?
- Skulle jeg mon synge noget? - Hvis du vil, lillemor.
- Lad hende dog. Hun gør ingen fortræd. - Jo, mig. Du, ikke til en kommunion.
- Jeg kan synge noget sørgeligt. - Eller bare lade være.
- Eller noget festligt? - Det gjorde vi i kirken.
De skide smøger.
Hvorfor styrter du sådan rundt?
- Jeg bærer bare lidt ud. - Hyg dig nu. Kom og sæt dig her.
Når mit hjerte er ulykkeligt forelsket…
- Alle spørger, hvad der er i vejen. - Ikke noget.
Jo. Man kan jo mærke, at der er noget galt.
Du skal i behandling.
- Kæbehulerne har det fint. - Ikke derfor.
- Du skal på hospitalet. - Der har jeg været.
- Nu kan jeg hverken lugte eller smage. - Vær nu fornuftig, Margret.
Men så vænnede jeg mig til det
Og jeg indså
At verden, den går ikke under
Selv om den kan synes grå.
En dag vender farverne tilbage
En dag bliver himlen atter blå.
Det går op, og det går ned.
Se på din dreng. Se nu.
Det er godt.
- Hvor har knægten det dog fra? - Det kaldes talent.
Dr. Lessen? Mit navn er Kerkeling. Har De mon tid et øjeblik?
- Jeg holder egentlig pause… - Jeg beder Dem.
Følg med mig.
Aldrig mere?
Lugtesansen er ikke tilbage efter to måneder.
- Så det er desværre en mulighed. - Og smagssansen?
Jeg er bange for, vi har ramt en nerve, som forbinder smagsløgene til hjernen.
Det sker sjældent, men…
Undskyld forstyrrelsen, dr. Lessen, men dr. Sailer venter på afsnit 13.
Lad os nu vente og se. Hvem ved? Af og til sker der mirakler.
- Smager det godt? - Meget morsomt.
Det knaser da i det mindste.
Men du kan ikke kun spise salat, mor.
Her er godt nok stille herinde, hva'?
Man bliver helt tungsindig.
Der i montren…
Den, ham den gamle bessefar står og læner sig op ad…
Der ligger Elizabeth Windsors kronjuveler. Vidste De det?
- Hvem er jeg? - Jürgen von Manger?
Og mor, kender du den her?
Spaniens guitarer har ledsaget
De forelskede siden tidernes morgen.
Det skal være aften, være aften
Og musikken skal spille, señor.
Spaniens guitarer, de spiller
Som mærkede de kærligheden.
Det skal være aften, være aften
Så synes Spanien vidunderligt spansk.
Kom her.
- Dav. - Hej.
- Dav, Willi. - Dav. Jeg skal tale med dig.
- Jeg går lige op først. - Nej.
Ved du overhovedet, hvad der foregår? Nej, for du er her aldrig.
Drengen har siddet i lejligheden i månedsvis og passet på sin syge mor.
Ja, Margret er syg. Det ved du jo godt.
Hun vil ikke indlægges. Jeg kan jo ikke tvinge hende.
Drengen skal ud.
Han skal nyde sin ferie. Drengen skal ud i den friske luft.
- Willi… - Der er ikke mere at snakke om.
En hat, en stok, en paraply.
Frem og tilbage, til siden og stop.
- Det lykkedes. - Selvfølgelig lykkedes det.
- Herligt, hva'? - Ja.
- Hvad er der galt? - Ikke noget.
Det er bare tæerne, der frøs af i Sibirien.
Det kan ikke være dem. De er jo væk.
Det er det, jeg siger: Der er ikke noget galt.
Vil du have et stykke?
Det smager godt, ikke?
Og nu nyder vi stilheden.
Jeg kan høre koklokkerne.
Det er ikke altid så nemt, det hele. Vel, Hans-Peter?
Så er det godt ikke at være alene.
Det siger Roy Black også.
Det er du ikke. Hører du?
Din farfar vil altid være der for dig.
Og for Matthes.
Mor har det ikke så godt i dag.
I er tilbage.
- Hvad er det? - Et murmeldyr. Det har farfar købt.
- Hvordan var det oppe i bjergene? - Super.
Se, hvem der er kommet.
Er du glad for, at jeg er tilbage?
Ja, selvfølgelig.
Så lad dog i det mindste som om! Drengen har været væk i to uger!
- Hun har det ikke godt, Willi! - Det er jo ikke hans skyld.
Jeg går i seng nu. Du må se fjernsyn, så længe du vil. Du har jo ferie.
- Kommer far? - Han har nattevagt.
- Godnat, mor. - Godnat.
Jeg skulle have anstrengt mig mere. Man kan opnå alt, hvis man ikke opgiver.
Mor kunne lide mine fjollerier.
Ingen kunne få hende til at grine som jeg.
Mor?
Mor? Mor?
Mor!
Mor! Mor! Mor!
Far… Kom nu hjem, far.
Far…
Kære Gud, gør sådan, at mor får det godt igen.
Og at far kommer hjem snart.
Far, mor har det ikke spor godt.
Margret? Margret!
Hvad er der galt?
Min dreng… Kom her.
Bliv herinde.
Tag den nu… Kerkeling her. Vi har brug for hjælp.
Min kone er bevidstløs.
Jeg var ikke til stede. Brunnenstraẞe 5.
- Heinz? - Ja, skynd Dem at komme.
- Der er noget galt med Margret. - Margret? Sig nu noget!
- Hvor er den tilskadekomne? - I soveværelset. Skynd Dem.
Fru Kerkeling? Kan De høre mig? Fru Kerkeling? Fru Kerkeling?
Ring, så snart du ved noget, Heinz.
Hvad sker der her?
- Tag bolden! - Tag den, Rainer. Og skyd!
Hans-Peter! Kom!
- Pas på! - Lad nu også pigerne få bolden.
- Kommer far? - I aften måske. Mor vågnede i dag.
Hun spurgte efter dig. Hun glæder sig til at komme hjem snart.
Du lyver.
Lyver jeg? Hvad man ikke skal høre på.
- Jeg kan ikke lide suppe. - Spis så.
- Nej, jeg spiser ikke suppe. - Vi får se.
Du er ikke min mor, moster Gertrud.
Drengen kan ikke lide suppe. Det må du altså bare acceptere.
Der kommer han.
Hans-Peter…
- Kan du flytte ind hos os, mor? - Hvad?
Ingen tager sig bedre af børnene end du.
Men jeg er jo over 70. Hvem ved, hvor lang tid jeg har igen?
Kom nu, farmor.
Så vil jeg gå ind at pakke.
Bare rolig, min dreng, din farmor bliver ældgammel.
Skal jeg lave roulader i morgen? Dem kan du så godt lide.
Hvad skal der blive af drengene? Nu har de jo slet ingen.
Så må jeg træde til. Hvad skal jeg ellers gøre?
Det behøver du ikke, Gertrud. Jeg tager mig af drengene.
Gør du? Du er 72 og har dårlig hofte, Bertha.
Godt, du siger det. Er der nogen, der har en stol?
Det gør mig så ondt.
Den halve by er mødt op.
- Helt fjollet at tage drengen med. - Det er sådan, det er, Bertha.
Der er de.
- Kom med os, Hans-Peter. - Vi skal nok klare det.
Vi skal sidde oppe foran.
Min dreng…
- Jeg kondolerer. Hvor er Hans-Peter? - Han sidder deromme.
Åh ja…
Jeg kondolerer. Søster…
Nej!
Hans-Peter! Bliv nu her!
Vent, Hans-Peter!
Hans-Peter!
Der.
Skal vi synge noget?
Jeg synger altid, når jeg er ked af det.
Jeg ved, at der en dag
Vil ske et mirakel
Og tusind eventyr vil blive til virkelighed.
Min skat… Nu går du med din bror, og du kigger ikke på kisten.
Okay.
Kom, lille mand.
Efter krigen gik morfar Willi 300 kilometer gennem sølet-
-og lige ind i mormors butik.
Tanken om hans Änne havde holdt ham i live, siger han.
Man kan klare alt, man må bare ikke stoppe op.
Hvis først man stopper op, kommer man ikke videre.
Man er nødt til at gå videre.
Du er ikke alene
Når du drømmer i aften.
Du er ikke alene
Når du drømmer om kærlighed.
Tusind unge hjerter
Kan ikke finde ro.
Og tusind mennesker længes
Præcis som du.
Tro mig, du er ikke alene
Når du drømmer i aften.
Du er ikke alene
Når du drømmer om kærlighed.
Med al min længsel
Og mine drømme er jeg hos dig.
My darling, du er ikke alene.
Kom og drøm med mig.
- Goddag, fru Kaufmann. - Goddag.
- Hvad hedder han? - Hr. Abramczik.
- Man kan ikke spise den. - Hvor længe skal den have?
- En uges tid. - Det går an.
Kan du så se at komme væk! Du fedter min rude til!
- Har alle læst bogen færdig? - Ja!
- Skulle vi have læst den færdig? - Ja, det skulle Il, Manuela.
- Hvem vil være med i stykket? - Jeg vil rigtig gerne.
Hvad med dig, Hans-Peter? Vil du ikke være med?
Ærgerligt. Jeg havde ellers tænkt, du kunne spille Hans Dampf.
- Hvad siger du? - Helst ikke.
Hvem vil så spille hovedrollen?
- Hvad med dig, Niko? - Er der meget tekst?
- Halløj! - Hej!
- Farmor? - Hvad er der?
- Hvor er stolen? - Den har jeg fjernet.
- Hvor er den? - Væk. Den er smidt ud.
Jeg tænkte, det måske var bedre…
- Hans-Peter? - Hvad?
Jeg har bagt kage.
Jeg vil ikke have kage.
Der er noget, vi skal snakke om. Der kommer en dame fra kommunen.
Hun skal kontrollere, om vi er i stand til at opfostre dig.
Om vi måske er for gamle til det.
Lad mig være i fred.
- Det skal nok gå. - Men jeg kan jo knap nok gå.
- Det opdager hun ikke. Bare sid ned. - Det er da uhøfligt.
Vi gør det hos Willi, hvor du ikke kan rejse dig fra hjørnebænken.
- Willi er der alligevel ikke. - Jeg ved ikke…
- Hvad ligner det ikke at rejse sig op? - Jeg skal nok vise hende ind.
- Men du kan næsten ikke se. - Vi øver os, farfar.
- Goddag, hr. Kerkeling. - Goddag. Kom indenfor.
- Meget gerne. - Følg med.
- Fandt De vej uden problemer? - Ikke snakke. Koncentrér dig om at gå.
Farfar! Den har altid stået der.
- Jeg blev distraheret. - Ikke snakke.
- Hvad hvis hun siger noget? - Så nikker du.
Hvordan har Hans-Peter det?
- Kun hvis det passer. - Så jeg skal sige noget?
- Igen: Hvordan har Hans-Peter det? - Godt.
- Ikke kigge på gulvet. Det opdager hun. - Vi stiller det hele væk, farfar.
Ikke på stolen! På bænken, så farmor ikke kan komme op.
Selvfølgelig.
Fru Kerkeling, kunne jeg mon få sådan et dejligt stykke kage?
Ikke til dig. Du krummer bare.
- Må jeg overhovedet få noget? - Et glas vand.
- Men pas på, du ikke vælter det. - Pas du hellere på, hvad du siger.
Farmor, du kan jo ikke lyve.
- Selvfølgelig kan jeg det. - Det var en løgn, men den tæller ikke.
Du skal virkelig passe på, du ikke kommer til at være ærlig.
Hans-Peter!
Hans-Peter?
Lille skat…
Hvad nu hvis jeg bliver fjernet?
Det må ikke ske.
Det må simpelthen ikke ske.
- Höltermann. Goddag. - Kerkeling. Følg med mig.
- Fandt De vej uden problemer? - Ja, tak.
- Du bliver siddende. - Der skete ikke noget.
- Det er jo fru Höltermann! - Hej, Hans-Peter.
- Vi kender hinanden fra krybbespillet. - Hvor dejligt.
- Kaffe? - Meget gerne.
- Vil De af med frakken? - Ja tak.
Værsgo at tage plads.
Hans-Peter spillede Josef, og Maria ville hele tiden kysse ham.
Så han holdt altid staven sådan her.
Vil De have et stykke kage?
- Min farmor har lige bagt den. - Ja, gerne. Den ser lækker ud.
Jeg ser virkelig ingen grund til ikke at lade drengen vokse op hos Dem.
- Hvis altså De kan klare det. - Nu vil jeg jo ikke lyve for Dem…
Min mand og jeg er ikke helt unge længere.
Men heldigvis er vi stadig kernesunde begge to.
Og så er der jo stadig en far. Hvornår kommer han tilbage?
- På fredag. - Om tre uger.
Altså snart? Så er alt jo godt.
Og hører du efter, hvad dine bedsteforældre siger?
Hvis bare alle børn var lige så artige som Hans-Peter… Ikke, Hermann?
Jamen så vil jeg trygt overlade det til Dem.
- Jeg følger Dem ud. - Fru Kerkeling.
- Farvel, Hans-Peter. - Farvel.
- Du kan jo lyve, farmor! - Ja!
Farmor!
Jeg er forelsket i kærligheden
Den er helt okay for mig.
Jeg er forelsket i kærligheden
Og måske også i dig.
Det værste er, at mor bare gik.
Uden et kys eller et sidste kram.
Hun gik bare i seng.
Og hun vendte sig ikke om.
- Er det tændt? - Dav, Hans-Peter.
Se her, det er en fjernbetjening. Så kan du vælge mellem kanalerne.
- Hej, Bertha. - Se! Farverne ser helt ægte ud.
Og ved siden af hende står Ralf, Årets Dreng.
- Det er da storartet. - Mon det er kommet for at blive?
- Har du en øl? - Nej, der er ingen øl i dag.
- Hvem kommer ellers? - Fru Kolossa.
Nej, vel? Kan du ikke huske hende?
Fru Kolossa, som blev forladt af tre mænd på ét år.
Hvor er det dejligt. Jeg har glædet mig til at se dig.
- Det er fru Kolossa. - Nu ikke så formel. Jeg hedder Margit.
- Sikke varmt her er… - Skal jeg ikke tage jakken med ud?
Så…
Nu ikke så genert, Margit. Kom da indenfor.
- Heinz. - Det er ham.
- Hvem er det? - Dav.
- Kaffe? - Ja tak.
- Jeg hører, du har mistet din kone. - Ja. Min søns sørgeår er ikke forbi.
Det vidste jeg ikke. Jeg troede, det var noget tid siden.
- Det er det ikke. - Det er jeg da ked af at høre.
- Men livet fortsætter jo, ikke? - Ja, det er sandt, Margit.
- Vil De… Vil du have et stykke kage? - Ja tak.
- Det er flødekage med flødeskum. - Dobbelt så godt.
- Og jeg har købt æggelikør til senere. - Herligt.
Velbekomme.
- Vil du ikke blive lidt længere? - Nej, du…
- Det er lidt for tidligt. - Du har ret.
- Kør nu forsigtigt. - Ja, ja.
- Hej, Margit. - Hej.
Tænk at udsætte os for hende. Og den udskæring.
- Tag det nu roligt, mor. - Som at være på kvægmarkedet.
Ingen kan erstatte Margret. Og da slet ikke én som hende.
Så du lige, hvor meget æggelikør hun drak?
Hvad? Det var da højst tre glas.
Den skal jo fordøjes, den der flødeskum med fløde.
- Hvor har du jakken fra? - Den her gamle sag?
Den er købt på udsalg. Klæder den mig?
Jeg drikker gerne et glas til, hvis jeg må.
Livet fortsætter jo. Ikke, Heinz?
Det ser rigtig fint ud. Vi ses i morgen.
- Farvel! - Farvel, fru Klöker.
- Fru Klöker? - Ja, Hans-Peter?
Jeg vil alligevel gerne være med i Hans Dampf-stykket.
- Jeg har fordelt rollerne. Beklager. - Nå… Det gør ikke noget.
- Hej. - Hej, hej. Vi ses.
- Hans-Peter? - Ja, fru Klöker?
Der er naboen, der skælder ud, fordi Hans spiller bold på hans plæne.
Man skulle egentlig bare høre stemmen, men han kan jo godt optræde personligt.
- Det er jo kun en lille rolle… - Ja! Tak!
Du skal ikke spille bold på min plæne! Forstået?
Hvorfor vil naboen egentlig ikke have, at Hans spiller bold på hans plæne?
- Han må da have en grund. - Måske larmer det.
- Måske kan han ikke lide børn. - Men hvorfor kan han ikke lide børn?
Hør, det handler ikke om naboen, men om at Hans har problemer i skolen-
- og at hans far altid er så streng, og nu må han ikke engang spille fodbold.
- Men hvem er naboen? Hvad hedder han? - Det må du bestemme.
Er du sød at gentage din replik?
Stille deromme.
Din lille møgunge, du skal ikke spille på min plæne. Forstået?
Jeg kan ikke lide børn. Aner ikke hvorfor.
- Dav. - Dav, Hans-Peter.
Jeg kender det. Jeg må ikke stå op for længe ad gangen, siger lægen.
- Lad mig få to til. - Ja. Ikke med fingrene.
Men jeg må heller ikke sidde ned. Skal jeg så lægge mig op på disken?
- Og så fire appelsiner. - Godt.
Man lærer ingenting i skolen.
- Jeg skal alligevel være sømand. - Sejt. Men se lige deroppe, Hans.
- Er det ikke din far? - Prut og bæ!
Du skal på nu, Hans-Peter! Har I set Hans-Peter?
Har du set Hans-Peter? Hans-Peter, er det dig?
Jeg har virkelig ikke tid, fru Klöker.
Din lille møgunge, du skal ikke spille på min plæne! Forstået?
Det er ikke noget at grine af.
Hallo! Lægen siger, jeg ikke må stå op. Og sidde ned må jeg heller ikke.
Og glem alt om at gå.
Og så springer den skarnsunge rundt som en hjort for næsen af mig.
Det er jo ikke rart.
Behersk jer nu lidt, venner. Hvad er det for en larm?
Sig mig, har du radiser i ørerne? Kan du så se at komme væk!
Det var bedre.
- Farvel, fru Klöker. - Din spasmager. På gensyn.
Naboen var den bedste. Folk ville gerne have set mere.
Det handlede jo om Hans Dampf og ikke om naboen.
- Så lav noget, der handler om naboen. - Ja. Det må jeg lige tænke over.
- Det kunne han da godt, ikke? - Jo da.
Hans-Peter? Er du vågen? Må jeg komme ind?
- Kører du allerede, tante Lisbeth? - Nej. Du ville se mit hår.
Orv!
Det er vigtigt altid at gå videre. Ligesom morfar Willi efter krigen.
Også selv om det er hårdt, for man kan ikke vide, hvad der sker.
Og måske venter der også noget rigtig dejligt.
Hans-Peter? Hvad er der galt?
- Jeg har skrevet et brev til Loriot. - Aha? Ham fra fjernsynet?
Jeg spurgte ham, om jeg måtte spille Dicki Hoppenstedt i hans sketcher.
- Og hvad har Loriot så svaret? - Ikke noget.
Brevet er fra hans redaktør. Hun skriver, at jeg er for ung.
Dejligt, Hans-Peter. Så skal du jo bare blive ældre.
- Kommer du? De er her alle sammen. - Jeg kommer om lidt.
- Det er pynt. - Jeg henter et stykke bryst.
Det er rosiner. Der er rosiner i.
Er der kage?
- Og du har fået knallertkørekort? - Jeps.
Lad den stå. Til Annemarie.
- Lisbeth… - Ti stille, Kurt.
Ti stille, siger hun.
Godaften.
Hans-Peter? Du bliver tykkere og tykkere.
Hør nu lige, prøver du at sige, at jeg er overvægtig?
Er det din kone?
Skattepige… Skal vi to synge en sang?
Det skal du ikke sige to gange. Det ved du godt, ikke?
Men først en sang til farmor. I kender alle den her.
Moni! Kan jeg få en øl til?
Mit navn er Horst Schlämmer.
Jeg er stedfortrædende chefredaktør på Grevenbroich Dagblad.
Kom så, koncentrér jer nu lidt! Koncentrér jer! Jeg er træt af det her!
Det tog noget tid at forstå: At jeg er alt det her.
Jeg er min mor, min far, min bror og mine bedsteforældre.
Jeg er deres latter og deres smerte.
Jeg er moster Gertrud, tante Annemarie og tante Veronika.
Tante Lisbeth. Onkel Kurt.
Jeg er fru Rädeker og fru Strecker.
Jeg er den retning, min mor skubbede barnevognen i.
Jeg er den brogede ko på engen, det gule korn på marken-
-og den røde valmue i vejkanten.
Hans-Peter! Kom.
Jeg er den skyfri himmel. Jeg er vågen.
Veronika? Er der langt endnu?
Åh, mine fødder!
Øllene bliver varme.
- Men ved nogen, hvor det er? - Vi er der snart. Lige et par meter til.