WWW.MY-SUBS.COM
Ovaj film posvećen je turskim vojnicima, kao što je Omer Halisdemir,
turskim podoficirima, kao što je Harun Kilinč,
turskim oficirima, kao što je Junuz Emre Učar,
ali i celoj Turskoj armiji i njenim hrabrim vojnicima.
sa engleskog preveo i obradio Gaca62
Ovde Crna Ovca 44-1, Najner. Banditi primećeni na jugu.
Crna Ovca 2, Anđeo 15, prva provera.
Potvrđeno. Do cilja 6,5 kilometara.
Pripremite oružje.
Cilj jasan.
Napad odobren.
Upozorenje, Crna Ovco 44-1, ovde Turska vazdušna kontrola Gulni.
NATO letilice u zoni napada.
Upozorenje, Crna Ovco 44-1, ovde Turska vazdušna kontrola Gulni.
NATO letilice u zoni napada.
Ostani na vezi 2, Gulni, javi se.
Operacija preblizu planine, bezbednost ugrožena. Molim vas, odustanite.
PLANINA II
Kao deo bezbožničke koalicije...
intervjuisala sam civile,
i snimala nevernike.
Zato se...
Kajem...
Ne kajem se! Ne kajem se ni zbog čega!
Svet mora da zna da ove životinje...
Nastavi da snimaš! -Završi! Završi s tim! Završi!
Misliš da te se plašim? Završi sa mnom!
Vetar... sa istoka duva 2 metra u sekundi.
Udaljenost, 800 metara. -Dobro, luk je zategnut...
Samo da odapnem strelu.
Završimo s ovim.
Ćejda? Gospođo Ćejda, jeste li dobro?
Jeste li povređeni?
Molim? -Da niste povređeni?
Nisam.
Pođite sa nama. Ovde smo zbog vas.
Gospodine, moramo u selo, ovde smo suviše izloženi.
Mustafa, daj mi malo vremena. -Samo pet minuta, gospodine.
Ešrefe, kupi nam malo vremena. Pošalji nekoga u uličicu.
Orhane, u uličicu. -Ko ste vi?
Specijalna jedinica, gospođo. Borba, pretraživanje, spasavanje.
Oguze, Bekire, nađite joj civilnu odeću. Bajbarse, skupi ljude. Odlazimo.
Gde? -Kući, gospođo Balaban, idemo kući.
Sve ispočetka, opet isto sranje?
Ne moraš sa mnom ako nećeš. -Nikad me neće primiti.
Noga me boli čak i kad drkam!
Želiš li ili ne?
Šta, da drkam?
Bekire... -Hajde da cugnemo. Manje priče, više pića.
Šta je bilo sa onom devojkom?
Znaš, sa onom što si mi pričao da ti se sviđa?
Čoveče, još se toga sećaš! Udala se pre dva meseca.
Nikad nismo imali curu čiji glas zvoni kao kucanje čašama.
Opet si se napio. -Znaš šta? Zapravo, mi nikad nikog ne zaboravljamo.
One koje smo izgubili nosimo na svojim leđima kako vreće pune uspomena.
Mi smo kao nosači, čoveče.
Molimo se, kukamo, trpimo, ali nam se te uspomene stalno motaju po glavi.
Mrtvi i izgubljene ljubavi su isto. Stalno se na njih podsećamo.
Ponekad u snovima vidim kapetana Jašara...
Vidim njegov poslednji pogled.
Vidim brigu u njegovim očima, ali ne za sebe.
Vidim da se boji za mene.
Šta bi nam on na ovo rekao?
Kad bi čuo da se prijavljujemo za specijalce,
prvo bi nas prijateljski potapšao po ramenu...
onda bi ispričao neki masan vic... a onda bi počeo da nas psuje.
Verovatno.
Oguze...
zbog nas je narednik Kemal dao život, moramo pokazati da smo vredni toga.
Usuprotnom smo nule.
Za nezaboravljene.
Arife, šta vidiš?
Irak, gospodine... zemlju izdaje i neprijateljstva.
Nalazimo se 24 kilometra jugoistočno od planine.
Oni će uskoro stići. -Kako stojimo sa municijom?
Sakupili smo sve što smo mogli ali su to uglavnom okviri za kalašnjikov.
Ovi ljudi su bili pojačanje. Prave jurišne trupe su na jugu.
Moramo što pre da se domognemo tačke za evakuaciju.
Bekire? -Da, gospodine. -Nađi jedan kalašnjikov, napravićemo zamku.
Zašto samo ja?
Zašto?
I moja ekipa je bila tamo, zašto samo ja?
Moj snimatelj Filip i producent Nečavan mogli su da budu ovde s nama, živi.
Oni nisu bili Turci i zato ništa niste preduzeli.
Nije to tako jednostavno, gospođo Ćejda.
Ćejda će biti dovoljno. Bez onog "gospođa".
Ne brinite, neću vas više podsećati na vaša rasistička ubeđenja.
Podsećajte nas ako želite. Ne mogu da ugrožavam živote svojih vojnika...
zbog ljudi koji nisu turski državljani. -Znate li vi ko sam ja? -Kako da ne!
Ali, nas se ne tiču ni vaš stavovi, ni vaši članci, ni vaša kritika,
zadatak je zadatak. Bekire! -Da, gospodine?
Oguz i ti idete kao izvidnica. Mi i Ćejda ćemo za vama.
Idemo ka onim selima 10 kilometara zapadno. Otvorite četvoro očiju.
Ćejda nosi moj šlem i Ešrefov pancir, ako skine, naterajte je da ih obuče.
Sve spremno?
Kako tvoje uvo? -Za dve nedelje idem na plastičnu operaciju, gospodine.
Vas dvojica se šalite sa mnom?
Već ste otpušteni sa svim počastima, šta još radite ovde?
Jedan ima platinastu ploču u ramenu, a drugi je polućopav.
Na kakvu ćete vi obuku?
Gospodine, dozvolite da vam objasnim našu situaciju...
Ne razumete. Ne trebaju nam poluinvalidi koji će ugroziti bezbednost celog tima.
Recimo da tebe primimo, šta da radimo sa tvojim drugom?
Da bude kuvar u pozadini?
Jebi si materi. -Šta si rekao?
Selime! -Mirno!
Odavde ću ja preuzeti. -Razumem, gospodine.
Sedite.
Ni jedna jedinica se ne zasniva na individualizmu već na kolektivnom duhu.
Ako jedan čovek podbaci, ceo tim može da se raspadne.
Zato su stare rane toliko važne.
"Gušter nema pušku a onaj drugi je Bekir".
To su bile poslednje reči koje mi je Jašar rekao.
Dve godine si ovde? -Biću za dva meseca, gospodine.
Bekir je postao narednik, a ja poručnik.
Jašar je bio moj klasić.
Moj prijatelj.
Da su nas tog dana poslali kod vas, a ne u štab, rado bih poginuo da ga osvetim.
Ne želim da bacam u vatru decu koju je on spasao.
Moj odgovor je, "Ne".
Oni više nisu deca, gospodine.
Jedan se budi noću okupan znojem jer sanja narednika Kemala...
kako mu šapuće ime svoje žene i umire. Lejla.
Drugi, po prvi put želi da se posveti nekom cilju.
Njih dvojica svašta mogu da budu, gospodine, ali deca nisu.
Ako su oni umrli da bismo mi živeli...
onda nas pustite da živimo, gospodine.
Dozvolite nam da omogućimo drugima da žive.
Imate dva meseca. Dobro se pripremite jer obuka će biti pravi pakao.
Ovo nije prava pustinja, nastala je erozijom.
Šta? Kakvom Evrovizijom?
Brate, na internetu ima i drugih stvari osim pornjave! -Zezam se.
I opet smo sami. Takva mi je sudbina, jebena sudbina!
Sneg, zima, pustinja, pesak... Smrt i Oguz.
Čik tako zvocaj kad je pukovnik tu. -Jao, izvinite, "gospodine".
Ozbiljno ti kažem, zbog tebe neću dobiti unapređenje.
Reci mi, misliš da je vredelo rizikovati živote zbog one Ćejde?
Tvoj život je jako bitan.
Odgovori mi, budalo.
Ne znam.
Ako mene pitaš, mogla je da pokaže bar malo više poštovanja.
Bekire...
662 Tamu Ćizre, ovde Kišonosac. Paket je bezbedan, prijem.
T-155 su spremni, gospodine. Možemo da spalimo celo područje. Prijem.
Još uvek nema potrebe. Gotovo.
U redu, ostanite na vezi. Kraj.
Odakle ste, gospođo Balaban?
Da li je to vaša taktika? -Molim?
Ostali su roboti, ja sam paket, a vi ste onaj fini?
Voleo bih da vojnici koje sam obučavao mogu to da čuju.
Mislim da je ovo vaše.
Osim nas, možete da slikate šta god poželite.
Ne morate da budete fini. -A vi ne morate da budete zahvalni.
I nisam. -Znam.
Iz Milasa sam.
Pobili su sve, čak i decu. Kučkini sinovi.
Gde smo? -36-25 do 41-75.
Ovo su jezidski pašnjaci.
Ovo je odnedavno, gospodine. Od pre 2 ili 3 sata.
Nisu se čak ni opirali egzekuciji.
Očevi su legli pored dece i sve je brzo bilo gotovo, usuprotnom ih muče.
Njihova jedina greška je to što žive.
Za ubice Jezidi nisu ljudi, već đavolje seme.
Njihov jedini greh je što njihovu religiju drugi ne shvataju.
To nije naša borba.
Nije, gospodine.
Zato što ovo uopšte nije borba.
Gospodine? -Reci, Arife. -Dolaze.
Neka dođu.
Smrt je naša ljubav.
Skinite beretke. Pogledajte ih.
Da li se ovde zbog tih beretki?
Od 200 podoficira i oficira na ovoj obuci samo 20 će biti odabrano.
Zašto?
Šta smo mi?
Heroji? Ratnici? Legende?
Ako tako mislite, onda ste na sasvim pogrešnom mestu, gospodo.
Mi ne postojimo. Naš cilj je da budemo zaboravljeni, da ostanemo neznani.
Naša imena neće biti uklesana u kamen. O nama se neće pevati.
Jer, ako steknemo slavu, to znači da smo omanuli.
Naše je samo da u potpunosti služimo turskom narodu.
Smrt je naša ljubav, samo naša...
jer i njene patnje i strah od nje moraju ostati daleko od našeg naroda.
Ako jednog dana, kad poslednji put udahnete...
jedina stvar koju vidite bude vaša krv,
a jedina stvar koju čujete, tišina, znajte da niste sami.
Oni pre vas, oni posle vas, svi iz Specijalne jedinice,
umreće sa vama i sa vama biće ponovo rođeni.
Jedan umre... -Hiljadu se rodi!
Srećno, gospodo. -Hvala!
Oguze, dolaze. Oguze!
Bekire...
Oguze?
Čoveče, ovde su! Oguze?
Ućuti i nemoj da koristiš komunikaciju, zbog tebe će nas sve pobiti!
Ućuti, jeb'o te!
Tamu Ćizre. -Čekamo vaše naređenje, gospodine.
Spali ih!
Razumem, Kišonošče.
Arife!
Noć donosi mesec...
uspon i pad.
Romeo želi...
da se pridruži voljenoj Juliji.
Došli su sa zapada, Mustafa. Jutros tamo nije bilo nikog.
662 Tamu Ćizre, ovde Kišonosac. Šta vidite?
Vejsele, ja sam, Dogan. -Recite, gospodine.
Kurdi na severu su malobrojni. Neće izdržati, odstupnica im je presečena.
Koliko? -Džihadisti opkoljavaju planinu i zatvaraju granicu.
Morate da požurite. -Koliko ih je, gospodine?
Dve hiljade. Bežite odatle.
Šta to znači? -Znači da je celo ovo područje opkoljeno.
Baš smo maleri, našli smo se usred totalne invazije.
Gospodine, ovaj kamionet je upotrebljiv, možemo da se popnemo na vrh planine.
Zar vam neće poslati pojačanje? -Ovo je tajni zadatak.
Turski vojska zvanično nije ovde. Prepušteni smo sami sebi.
Situacija se komplikuje.
Te 2.000 će se skloniti u planinu, da bi se sakrili od američkih bombardera.
Moramo da pronađemo bezbedno skrovište.
Komandante...
Postoji jedno mesto.
Postoji jedno mesto, gospodo, mračno mesto...
mesto koje će vam uliti snagu čak i kad sasvim ostanete bez nje.
Završili ste stazu sa preprekama... i mislite da ste gotovi, ali niste.
Sada ćemo zajedno otkriti to mesto.
Ti!
Bekir Ozbej iz Ankare, vama na raspolaganju, gospodine!
Ti si ranjeni veteran? -U desnu nogu, gospodine.
Baš me briga. Pretrčao si stazu, da li te je bolela?
Jeste, gospodine. -Baš me briga.
Ćopaš? -Malo, gospodine.
Baš me briga. Trči!
Trči, Bekire, trči! Hajde! -Razumem, gospodine!
Taj bol će ti na zadatku biti kao melem, Bekire!
Oči će ti ispadati! Zubi će te boleti!
Ali ću te naterati da pronađeš to mračno mesto!
Naš um se sastoji od mnoštva zupčanika, gospodo i služi da ujedini telo.
Um nema šta da izgubi, on motiviše telo.
Hoćeš da te malo poguram, Bekire?
Ili hoćeš da te izbacim?
Pluća i slezina otkazuju!
Platinasti šrafovi, celo telo se raspada!
Ali, na to mračno mesto ne možete sami.
Bekire Ozbeje, vraćaj se ovamo za 30 sekundi,
ili ću izbaciti i tebe i tvog prijatelja Oguza.
Požuri ili ćeš se pakovati!
Vaša vera, rasa, muzika koju slušate, hrana koju volite...
ništa od toga nije bitno!
Samo dve stvari su važne, gospodo. Otadžbina i drug do tebe.
I za jedno i za drugo se umire i ubija.
Ako treba, vaš drug će i u drugu nogu ostati bogalj,
ali vas nikad neće ostaviti na cedilu!
Tvoja stara rana biće tvoja privilegija, Bekire.
Svakog dana ćeš ići na elektro i fizikalnu terapiju.
Plakaćeš od bolova, jasno? -Razumem, gospodine!
Mislite da je gotovo, gušteri?
Na noge!
Stajaćete u vodi do grudi. Sunđer ne sme da dodirne vodu.
Ostaćemo ovde do zore, momci.
Vaša telesna temperatura će pasti.
Kad drhtanje počne, a onda iznenada prestane, znajte da se smrzavate.
Ne predajte se, ko izađe biće eliminisan.
Gospodo, ujutru ćemo proveriti svaki sunđer.
Kome iscedimo samo jednu kap, biće eliminisan.
Nisam neki ljubitelj čaja, ali bi mi turska kafa dobro legla.
A za nas nema čaja, gospodine? -Dođi, sipaćemo ti, Oguze.
Gospodine, a zašto nam vi ne donesete? Voda je predivna.
Slobodno dođite, zagrejaćemo vas.
Ti bi opet malo trčao? -Ne, gospodine, samo sam hteo malo da se zagrejem.
Grejaće te ljubav prema otadžbini, Bekire!
Vi ste munje, gušteri. Vi ste lavine! Virovi!
Dno mora, najdublje pećine i najviše nebeske tačke...
sve je to vaš dom!
Plašićete se! Strah je dobar. Strah će vam čuvati život.
Ne bojte se visine, jer nje se orlovi ne plaše!
Kakvo je to mesto? -To je grobnica Sargona, akadskog kralja.
Povedi Bajbarsa i Ešrefa. Ti si mi glavni. Treba nam skrovište.
Razumem, gospodine.
Bajbarse.
Pojedite nešto i za 10 minuta krećemo za njima.
Zašto ste me spašavali? -Zar je to bitno?
Tokom cele karijere pišem članke protiv vojske.
Alal vera!
Bekire...
Oprostite mu.
Specijalne jedine su ga izvukle iz borbe, a on je i dalje ratoboran.
U redu je. Cenim kad neko govori svoje mišljenje.
Naše misli su usmerene na naš zadatak,
a to je izvlačenje Ćejde Balaban iz Iraka.
I to je sve? -Da. -Dakle, Turska će mirno posmatrati ovo divljaštvo?
Ovi koji ovde pate jednom su bili deo nas.
Kad bismo ratovali za svaki naš deo, Altajske planine bile bi pune tenkova.
To nije rat, to je zločin protiv čovečnosti.
Da li treba da ućutim iz zahvalnosti što ste me spasli? -Niko vam to ne traži,
ali biste mogli da poštujete one koji su se zbog vas uvalili u ovo sranje.
U pravu ste. Poštovanje prema vama i prema vojsci su dve različite stvari.
O'ladite. Recite to onima koji nas šalju u smrt pa nas proglašavaju junacima.
Krv i život.
To mi ovde nudimo. -Bekire, dosta.
Bombardovanje će uskoro početi, pakujte se.
Ešrefe!
Ume on da brine o sebi, kreni!
C4. Osnovni smeteks 1A.
Pronađi osigurač.
Pronašao. Nema sigurnosnog okidača. -Ni ovde.
Jesmo li spremni?
Ne diraj to!
Ne diraj!
Kučkin...
FG-1, ovde FG-2. Grobnica je čista, čekamo vas.
Ne interesuje me. -Molim? Šta te ne interesuje?
Ne interesuje me šta hoćeš. Ni najmanje. Samo sam došla da kupim neku knjigu.
S obzirom da si zauzela jak odbrambeni stav... -Jesam li napadnuta?
Nije važno, ne odgovaraj, nema potrebe. Stvarno me ne interesuje.
Da li svi momci koji ti priđu tako odustanu?
Naravno, osim ako nemaju ni trunku samopoštovanja.
Ja imam jednu teoriju.
U principu, svi muškarci su osvajači, a žene su naše tvrđave.
Muškarac napada i osvaja da bi se dokazao.
Tvrđava želi da osigura svoju bezbednost i da izbegne pokolj. -Vrlo romantično.
Ali, postoje i osvajači koji su toliko zanimljivi i originalni...
da tvrđava odluči da svoje kapije otvori bez ikakvog otpora.
A ti misliš da si jedan od tih zanimljivih osvajača?
Uopšte ti ne ide dobro, ja kad ti kažem.
Hoćeš da odemo negde na kafu?
I ja imam jednu teoriju.
Na kraju, muškarci uvek traže dadilju, a ne ljubavnicu. -Moguće.
A to i nije tako lepo za nas žene.
Zašto baš Specijalna jedinica?
U pitanju je osećaj koji sam stekao tokom borbe. Svest.
Moment kad sam shvatio pravu vrednost života. -Kornjača.
Kornjača? -Mislila sam na karakter kornjače.
Zato što sam zelen? -Razmišljaš kao kornjača koja prelazi put.
Ne razmišljaš o automobilima. Misliš da će te oklop zaštititi.
Ali, u stvarnosti, tvoj oklop svakog trenutka može da pukne.
Ljudi sa karakterom kornjače zapravo ne brinu o tome šta će biti s njima.
Svaka pametna žena morala bi da se kloni takvih muškaraca.
Trebalo bio da ustanem i odem. -Pa zašto ne odeš?
Kad ideš na prvi zadatak?
Ako pretpostavimo da ću uspešno završiti obuku...
za pet godina.
Na koliko sam tebi potreban?
Proverite.
Rekoste da je akadski kralj, a ovo je lice Aleksandra Velikog.
Pretpostavljam da ne bi trebalo da me iznenadi tvoje poznavanje istorije.
Sad se negde moj profesor sa fakulteta slatko smeje.
Napunite ga.
Kralj Sargon je živeo pre 4.000 godina.
Buduće civilizacije izgrađene su na ruševinama njegove.
Sumerska, egipatska, persijska, grčka, vavilonska, sve do ove današnje.
Jedni su pravili grobnice, drugi mozaike.
A treći su pili kobilje mleko.
Za tebe su svi vojnici plemeniti.
Ali sve ove civilizacije takođe su imale vojnike.
Na kraju su se sve više međusobno borili i sve više ubijali. To i danas rade.
Time opravdavate svoju mržnju prema vojsci?
Prebacivanjem krivice za ratove na vojnike?
Još jednom.
Ne mislim da su svi vojnici plemeniti...
samo oni koji služe svom narodu.
Šta ću imati od ovoga što me učiš? -Nadam se, ništa.
Jesi li ikad ubio čoveka?
Kakav je osećaj?
Nikakav.
Budite spremni.
Idi... Oguze. -Gospodine, nosiću vas.
Hoću, gospodine, nosiću vas!
Oguze, probudi se!
Uzećeš moju pušku.
Ovo je opasno mesto, Oguze.
Uveče, pre nego što zaspim, uvek se osvrnem i pogledam oko sebe.
I ja sam čovek. I ja se bojim.
Jedan umre, hiljadu se rodi!
Oguze?
Voda je ledena, jesi li dobro?
Ne radi to sebi. Ustani. -Dobro mi je ovde.
Ova obuka će te ubiti.
Pamtiš stvari koje bi morao da zaboraviš i ne deliš ih ni sa kim. Ne smeš tako.
Kad su nas spasli...
mislili su da sam to što sam uradio, uradio iz hrabrosti,
da sam prkosio snajperu koji je pucao po nama.
A to je daleko od istine.
Bio sam iscrpljen... izgubljen.
Nisam hteo da ostavim Bekira.
Želeti nečiju smrt jako je čudno, ali to je bio moj jedini spas.
Kao da želiš da te pojede mrak. Sama ta misao ti postaje sve primamljivija.
I dalje ne mogu da pobegnem od toga.
Šta ako sam tamo umro?
Šta?
Ne fizički. Šta ako više nikad ne uspem da povratim zdrav razum?
Zato moram da se vratim i da se još jednom suočim sa tim trenutkom.
Taj strah i ta misao postaju jedine stvari koja me čine srećnim.
Jedine stvari koje te čine srećnim?
Znam da čudno zvuči, a ti ćeš sad početi da pričaš...
o muškarcima, ženama, odnosima i koliko te sve ovo boli. -Ne, neću.
Misliš da si prepametan, ali biti čovek ne znači rešiti se svojih strahova.
Stvar je u tome da ih prihvatiš i da kreneš dalje uprkos svemu.
I ja se bojim.
Čega, na primer? -Recimo, da ću sutra nazepsti.
Ustani. -Molim? -Ustani.
Izvini, ali mislila sam da te samo strah i ona misao čine srećnim?
Ti si isto tako strašna.
Neka, mnogo ti hvala, ja ću naći nekog normalnog, a ti nastavi da se mlatiš.
Da se klatim? -Rekla sam, "mlatiš", budalo!
Javi se, Tamu Ćizre.
Da nismo previsoko? -Nismo, gospodine. Verovatno nas ometaju.
Nastavi da pokušavaš.
Javi se, Tamu Ćizre.
Vizuelni kontakt, gospodine.
Ćejda, šta će biti sa tim ženama?
A šta vi mislite, šta će biti?
Nalaze nam se na putu, gospodine.
Ne dozvolite da vas osećanja ponesu.
Ako i ovo budemo ignorisali, bojim se da ću postati sasvim bezosećajan.
Možemo da krenemo i ka nekom drugom vrhu.
Šta ćemo da radimo, gospodine?
Koliko dugo ste gladni? -Sedam dana, gospodine.
Žedni? -Dva dana, gospodine
Čoveče, skroz ste sjebani.
Koliko dugo nisi spavao, gušteru? -Tri dana, gospodine.
Odustani od obuke. Nije ovo za tebe.
Gospodo, unutra je postavljen ogroman sto samo za vas. Ima raznih đakonija.
Tu je sve što se poželeti može, običan kebab, mariniran jagnjeći kebab,
rakija, čaj, kafa.
Baklave i sa pistaćima i sa orasima. I znate šta još?
Voda. Voda, momci. Naručili smo vam i ogromne kocke leda.
Kad ih ubacite u vodu, čućete kako krckaju, gospodo.
Treba samo da da nam kažete ime koje piše na vašem parčetu papira.
Lezi!
Javuz.
Idi, pojedi nešto.
Gospodine...
Počeću da psujem, gospodine.
Gospodine, psovaće, da ga preskočimo?
Ovo je obuka za mučenje, gušteru. Psuj, pevaj, meni je svejedno.
Molim vas, gospodine, ne dajte mu da peva. To bi bilo pravo mučenje!
Reci nam ime sa svog papira i idi da se najedeš i naspavaš, skrati sebi muke.
Bekire, nije ovo za tebe.
Neprijatelj ti neće nuditi hranu. Neće ti dati topao krevet ako odustaneš.
Neće ti pomoći da ublažiš bol!
Reci mi.
Reci mi, brate. Reci mi ime.
Reci mi...
Gospodine, približava se rekordu. -Oboriće ga.
35, 36.
38, 39, 40.
41, 42.
Ovi momci su se čeličili u vatri. Neće odustati tako lako.
Kapetane, žedan sam. Može još malo vode?
Nisam Supermen, nisam otporan na metke. A ti, Bajbarse?
Nisam ni ja, gospodine.
Ja jesam, gospodine. Dobio sam metak u nogu pa sam postao crvena beretka.
Onda raširi ruke i trči ispred nas, Bekire. Budi nam zaklon.
I pevaj nešto dok budeš trčao. -Samo mi fali njegovo pevanje.
Arife, koja je tvoja meta? -Na 3:00, gospodine.
Ako promašiš, benzin će... -Neću promašiti.
Spremite se za kontakt. Idemo, na tri.
Jedan... Bekir i ja smo na svojim mestima.
Dva.
Tri. -Snajper otkočen. Prvi hitac u glavu.
Stavite šlem!
Snajper!
Lezite!
Zašto se pesnik muči...
Da napiše pesmu.
Jeste li dobro? -Jesam!
Sve je u redu.
Ne boj se.
Bezbedna si. Gotovo je.
Neka vas Bog čuva!
Bog neka vas čuva... neka vam vrati za vašu dobrotu.
Amin. Amin.
"Amin" kažemo, Gospode, i molimo te da nikad ne budemo bez milosti tvoje...
i da srca naša ispuniš srećom. -Amin.
Verujemo da je milost tvoja bezgranična, a pravednost tvoja beskrajna.
Molimo te, blagoslovi nas, Gospode. -Amin.
Milost tvoju imaju dobri i oni koji se pokaju.
Dozvoli nam da kroz pokajanje steknemo milost tvoju. -Amin.
Olakšaj nam nepodnošljiv teret na dušama...
i ne dozvoli da bespomoćni budemo. -Amin.
Daj nama, prijateljima njenim, njenom bratu Meteu, ocu Vejselu...
i majci Ajši snage da prebrode ovaj bol.
Zaštiti našu zemlju, naš narod, zastavu našu i naše vrednosti, Gospode...
Amin. -El Fatiha!
Moje saučešće, Vejsele.
Treba li ti nešto?
Odsustvo, na primer?
Mislio sam da poznajem smrt, gospodine.
'94. general Osman i mi smo leteli iznad leševa UH helikopterima...
i uvek smo mogli da pogodimo ko je i gde poginuo.
U to doba Amerikanci su odbijali da nam uz letelice daju i noćne vizire.
Svoje mučenike pronalazili smo po mirisu.
Mislio sam da poznajem smrt.
Sad znam da sam pogrešio.
Ispostavilo se da je smrt čekala moju ženu na vratima pogrebnog zavoda...
dok je prala mrtvo telo moje devojčice.
Čekao sam.
Plakao sam. Plakao sam zbog haljina koje nikad neće obući.
Plakao sam zbog svađa koje nikad nećemo imati.
Plakao sam zbog života koji nije odživela.
Da se bar zaljubila, da se udala... imala decu.
Kad sam se osvestio 20 puta sam pesnicom udario zid mrtvačnice.
Svuda su bili krv, suze i voda.
Onda mi je pogrebnik umotao ruku. Polomio sam tri kosti.
Ne treba mi odsustvo. Samo nam pošaljite analgetike.
Potrošili smo trećinu municije.
Moramo što pre da se domognemo tačke za evakuaciju, gospodine.
Opkoljeni smo. Svuda su njihovi tragovi i verovatno znaju za nas.
Igramo se glavom. -Znaš šta te prvo nauče obuci za komandanta?
Da lažeš.
Nikad ti to tako na kažu, ali u tome je suština.
Ako je moral nizak ništa drugo nije bitno.
U teškim trenucima svojim ljudima ne možeš sasuti golu istinu.
Moraš da gradiš laž... i to tako da i sam u nju poveruješ.
Kakvu laž?
Najlepšu.
Onu koju će pamtiti i posle smrti.
Znaš li koliko je ljudi poginulo pod mojom komandom?
Ne znam. -23. Stalno sam se tešio da ću zauvek upamtiti ta 23 junaka.
Ali, svakim danom ja još malo zaboravim njihova lica.
Pešmerga. Kurd.
Znaš li turski? -Bolje nego ti kurdski.
U teškom si stanju.
Daću ti morfijum.
Kako se zoveš? -Ćija.
Mi nismo Kurdska radnička partija, Turčine. Mi smo Zerevani.
Reci mi Ćija, šta se desilo? -Poslali su nas iz Šaklave.
Onda je počela invazija IDIL-a. Nismo mogli da ih zaustavimo.
Koliko vas je bilo?
Koliko vas je bilo, Ćija? -Osamdeset.
Samo sama ja ostao.
Komandire... ovi momci su bili meni povereni. Meni!
Sada su hrana ovoj prokletoj planini.
Ne traćite to na mene. Trebaće vam.
Samo me ne ostavljajte ovde. Ne ostavljate me!
Ubijte me. Gađajte u srce.
Završite sa mnom. Dosta je bilo.
Zaboga, dosta je bilo.
Ubijte me. Dosta je.
Moji vojnici me čekaju, komandire.
Čekaju me.
Vi ste sada mermer. Pre vaše prve misije klesaćemo vas pet godina.
Istorija, geografija, medicina, hemija, gerilsko ratovanje, psihologija...
i strani jezici biće vaša svakodnevnica.
Ili ćete proći tešku obuku, ili ćete otpasti.
Gotov si, Bekire.
Jer, vi ste poslednji bedem, ljudi sa znanjem i hrabrošću,
oni koji ne podležu emocijama, oni koji prvi jurišaju, a poslednji se povlače.
Spašćete više života nego što ćete oduzeti.
Vaš život neće biti lak. Možda bude kratak.
Vaše porodice će vas deliti sa nama.
Biće zadovoljne mrvicama.
Propustićete mnoge mature, godišnjice i rođendane.
Na rođendan vašeg deteta, sa vrha neke planine bićete zasuti mecima.
Ipak, vredeće svake sekunde. Ova ljubav je ljubav koja, iako vas proguta...
iako vas ubije... nikad ne prestaje.
Dobro došli među nas, braćo.
Gospodine, Čardakli na vidiku.
Baš je zelen. -Ovo je valjda jedina reka koja protiče kroz Sinđar.
Pet minuta odmora pa nastavljamo dalje.
Razumem.
Vi ste Turuci? -Molim? -Turuci?
Jesmo, Turci smo. -I ja sam. I Čardakli je turski, u njemu žive samo Turuci.
Čardakli je turkmensko selo.
Svi smo mi Turuci.
Čokoladica?
Srce si.
Deluje bezbedno. Samo civili, njih 30-40.
Gde je tačka evakuacije? -Napred, 100 metara niže.
Treba da zovemo tenkove, gospodine. Stići će taman na vreme.
Odavde se vidi Turska.
Kako se zoveš?
Enegul. -Enegul...
Enegul, ja sam Bekir, a ovo je Oguz.
Pokušala sam da razgovaram sa njom, ne odgovara.
Na leđima su joj nožem ispisali "ISIS". -Kurvini sinovi.
Mada, time vređam samo kurve.
Postoje neke stvari koje vi i dalje ignorišete.
U ovom slučaju ljudi koji pate nisu ni Arapi, ni Kurdi, nego irački Turci.
Ako ništa, bar će preživeti. -Da li je ovde, u ovoj zabiti moguće živeti?
100 ljudi protiv 1000. Kako će se odupreti?
Ne postoji jednostavan odgovor, gospodo. Da li postoji istorijski presedan? Da.
To su uspeli Kartaginjani pod Hanibalovom komandom.
Nešto slično uspeo je u bici kod Kane.
Naravno, da bismo shvatili princip...
moramo proučiti engleskog teoretičara B. H. Lidel Harta i njegove ideje.
Tokom ove borbe, Rimljani su, kao i uvek imali previše samopouzdanja..
Znaš šta mi nedostaje?
U tri glavne kolone najjači udar izvršili su na sredinu.
Naš boks. Volio bih da te prebijem još jednom, dok ne postaneš jači.
Čoveče, ti si stvarno lud. -Bekire, Oguze, šta je bilo?
Gospodine, naš drug Bekir želi poslednji put da boksuje sa mnom. -Cinkarošu!
Po Hartovoj doktrini, kako će se 100 ljudi izboriti protiv 1000?
Ako tačno odgovorite, na pauzi možete da se isprebijate. Imaćete moju dozvolu.
Gospodine, 1000 ljudi će uvek pobediti 100. To je stvarnost brojki.
Po Hartu, jedini način da stotina pobedi je da se bori indirektno. -Kako?
Fokusiranjem na ranjive delove i korišćenjem trikova i prednosti.
Konačno! Poslednja borba i kraj jedne ere.
Pobedu donosi čist udarac u facu. -Šta je bilo? Usr'o si se?
Ko se tebe plaši? Dođi, ako smeš. -Navali budalo. Da te vidim.
Vidim, napredovao si. Dođi.
Jesi li dobro? Čoveče, jesi li dobro?
Tvoje indirektno ratovanje je sranje. Otkad bijemo po nosu?
Izvini, brate, nisam namerno.
Nemoj da ustaješ. Lezi tu.
Zaljubio sam se u jednu žensku.
Pre neko veče smo izašli. Mislim da se i ja njoj sviđam.
100 milijardi galaksija.
I u svakoj po 100 milijardi zvezda i bezbroj planeta,
I ženska se zaljubi baš u Bekira. -Možda se venčamo.
Šta sereš?
Pa, ti si ozbiljan!
Tako treba, Bekire! Živi život!
Kako čovek živi život?
Tamo gde oblak baca senku, tamo je tačka evakuacije, gospodine.
Liči na moj rodni grad. -I tamo odjekuje kalibar 50?
Ne znaš ti naše devojke.
Selam alejkum. -Alejkumu selam.
Vi ste turski vojnici? -Jesmo. -Pripremite marendu, brzo!
Marendu? Šta mu je to? -Popodnevna užina.
Bilo bi nepristojno da ih odbijemo, zar ne?
Slažem se s njim.
Jedi ni borac koji je ostao u selu je Boran.
Pričajte sa njim.
Dobar dan, gospodine. -Dobar dan.
Koliko vas ima u seli, Borane? -25 odraslih i 15-oro dece.
Ja sam ovde jedini koji može da nosi oružje, gospodine.
Odmorite se malo i ne gnjavite meštane. Ovo nam je poslednja stanica do kuće.
Možete kod mene da se odmorite. Nećete sedeti napolju. Uđite unutra, dođite.
Izvini što ti smetamo. -Gluposti, gospodine.
Ovdašnja deca sanjaju da postanu turski vojnici. Odrastamo uz priče o vama.
Odlično pričaš turski, Borane. -Školu sam završio u Gazijantepu.
Pre ovog rata moj otac je bio uvoznik iz Turske.
Kaldrma na seoskom trgu je njegova roba. Od kad je umro, to nema ko da dovrši.
Izvini, ako smem da pitam, šta ti je sa nogom?
Kad su ove životinje pre tri godine napale Talafar, mi smo ga branili.
Dobio sam metak u koleno.
Komandire, ova ovde zemlja nekad je bila najplodnija u slivu Sinđara.
Ovde smo gajili žito i voće. Posle rata sve je propalo.
Osmanlije su ovaj kraj zvale Turkmenli. -Od toga je ostala samo priča.
Skroz smo opkoljeni, kao ostrvo u moru Arapa i Kurda.
Kišonošče, javi se.
662 Tamu Ćizre, ovde Kišonosac. Naš novi pozivni signal je 923 Planina.
Planino, signal je slab ali sam razumeo.
662 Tamu Ćizre, Planina na prijemu.
Planino, ovde Vuk. Vejsele?
Ja sam, gospodine.
Teroristi su pobedili i iračku vojsku i Kurde. Njihov glavni bataljon,
od oko 100 ljudi krenuo je da opljačka poslednje selo.
Da li ste spremni za evakuaciju? -Koje selo, gospodine?
Čardakli. Stižu sutra u podne. Tačka evakuacije potvrđena.
Budite tamo pre zore. Gotovo.
Shvatam, komandante, nema problema.
I za nas je najbitnije da odavde odete nepovređeni.
Pukovniče Vejsel, ovo je šiitsko selo. -Znam.
Hoćete li me saslušati na trenutak? Vejsele!
Pobiće ih sve do jednog. -Naš zadatak nije da ih branimo.
Ovo nema veze sa zadatkom. -Zadatak je najbitniji!
Moja lična osećanja i želje nemaju nikakvu važnost.
Zadatak je jedino bitan.
U vašem svetu, osećaj odgovornosti znači idealizam,
altruistički san o pomaganju svakome.
U mom, to je je da svi moji ljudi ostanu živi, ovi ljudi koje volim kao porodicu.
Zadatak je jedino bitan.
Ne, gospodine. Ovde je važnije, šta je zapravo hrabrost?
Hrabrost nije ni ubijanje neprijatelja, ni branjenje granica sa neke mape.
U ratu, za hrabre postoji samo jedan pravedan cilj, odbrana nevinih!
Taj rat dolazi, komandante. Taj rat dolazi ovamo!
Da li ovo selo to zaslužuje? Da li ovi ljudi zaslužuju tu sudbinu?
Recite nešto.
Enegul, dođi ovamo.
Dođi, dušo.
Recite joj. Recite joj da zna, recite joj da odlazimo.
Recite joj, "Sutra popodne ovde neće biti ni jedne glave na ramenima."
Šta će uraditi ovoj devojčici? Recite joj da zna. Recite joj!
Ako je hrabrost ostaviti ovu devojčicu i sve seljane prepustiti sudbini...
ja ću radije biti kukavica.
Vi slobodno nastavite da budete hrabri.
"Gospodine," šta radite tu? -Unutra je gužva, izašao sam na svež vazduh.
A šta ćeš ti ovde? Sad si oženjen čovek. -Tebe sam tražio, budalo.
Dođi, poslednja želja moje majke bila je da odigramo očev ples. Dođi.
A gde ti je Eze?
Raskinuli smo. -Zašto?
Nemam pojma. Valjda je dve godine sa mnom, kao 20 sa tobom.
Slušaj, znaš da nemam puno prijatelja.
U stvari, imam samo jednog.
Bogu hvala te sam bar dobro proučio tog idiota.
Mnogo razmišlja, Oguze, a što više razmišlja to pravi veća sranja.
Misli da je sam.
Ali, nije.
I mora to da shvati.
Taj tvoj prijatelj? -Tako je.
Reći ću mu kad ga vidim.
Brate, rekoše mi da prsten može da pravi problem prilikom skakanja padobranom,
pa smo to ovako rešili. -Svaka čast, čoveče.
Pre tri godine si rekao da ćeš se oženiti i evo, danas je taj dan.
Takav nam je valjda život. Učimo kako da padnemo i ponovo ustanemo.
I tebi ovo želim. -Meni?
Da, mada znam da ne možeš, oženjen si svojom desnom rukom. -Levom.
Idemo! Moram da vidim kako ćeš da upropastiš ceo ples. Hajde!
Ja? Nema šanse. -Naređujem ti i moraš da ispuniš naređenje!
Znaš šta? Tako sam te lepo prebio tog dana da mi nedostaju te naše tuče.
Za samo tri godine sve si zaboravio. Ne sećaš se da si dobio po nosu?
Stvarno? Hoćeš da probaš opet? -Sad?
Da li je Turska lepa, sestro Ćejda?
Uskoro će zora, Enegul. Spavaj. -Reci mi ti, Nabat. Bila si tamo.
Zemlja nije žuta kao ovde, pepeljasta je i vlažna.
Tamo je i hladno i toplo.
Rosa svakog jutra prekriva cveće, na naškodivši mu.
Njihov planine imaju vodopade.
Njihovi vrhovi nisu pusti kao naši. Imaju sve.
Sve dobro i sve loše.
U jesen kad šetaš, stopala ti mogu biti mokra ili suva.
Ptica te može pokakiti ili sleteti na tebe.
Jesu li lepe njihove ptice? -Jako su lepe.
Svuda lete rode.
Po brdima sokolovi love manje ptice.
Ševe se gnezde na krovovima.
Njihovi gradovi su kao naša polja. Gazijantep, Istanbul, Ankara...
Zgrade paraju nebo. -Hoćemo jednog dana otići tamo?
Hoćemo, Enegul. Hoćemo. Sad spavaj.
Gospodine, Bekir i Arif su na straži, ostali se odmaraju.
Ćizre će ujutru poslati tenkove.
Bićeš ti dobar oficir, Oguze.
Uprkos meni.
Za 20 godina...
stotine ljudi će čekati tvoje naređenje ili tvoje mišljenje.
Neki do njih će biti borci, rođeni vojnici.
Drugi će biti mladi i naivni.
Ali, svi oni će slediti tvoj primer, Oguze.
Ako pokažeš mudrost i svest, i oni će biti mudri i svesni,
ako pokažeš odanost i hrabrost i oni će postati odani i hrabri.
Ali, povrh svega, život ljudi pod tvojom komandom zavisiće od tvojih odluka.
Doći će dan...
kada ćeš morati da odlučiš između onog što je ispravno i zadatka.
Zadatak je uvek ispravan, gospodine.
Ono što je ispravno, ispravno je, Oguze.
Zbog zadataka sam ignorisao mnoge ispravne stvari.
Kad sam bio tvojih godina, služio sam sa Jašarom na jugoistoku.
Obojica smo bili rođeni i odrasli u Eskišehiru.
Ali, kad bi nas neko pitao odakle smo, uvek smo odgovarali, iz Širnaka.
Ne zbog vremena koje smo tamo proveli...
već zbog prijatelja koje smo tamo stekli.
Da samo znaš koliko smo prijatelja izgubili na raznim zadacima.
Pre sedam godina, kapetan Jašar uhvatio je mene i Bekira kako opet psujemo.
Pre toga nas je već sto puta upozoravao.
Kad je video da smo beznadežan slučaj svakom od nas je dodelio po klozet,
s tim što nismo smeli ni jedan drugi da koristimo.
Rekao je, "Svakog dana ćete čistiti govna onog drugog."
To je rekao sa osmehom na licu.
Smejao se, jer smo nas dvojica isto tako kažnjeni '88.
Upristojili smo se za nedelju dana.
On je bio moj Bekir, Oguze.
Moj najbolji prijatelj.
Izabrao sam zadatak koji nisam mogao da izvršim.
Umro je zbog mene.
Šta bi ti uradio?
Gospodine, ja...
Glava mi kaže da moramo odavde da odemo.
Ovo nema kraja, a brojke nikad ne lažu. -Tačno.
Ali moje srce, gospodine...
pokušava da me prevari.
Kaže da ne smemo seljane ostaviti ubicama.
Možda postoji šansa da odbranimo ovo selo i da preživimo...
a onda, kad se osvrnemo da kažemo da smo kao turski vojnici...
i uradili ispravnu stvar i ispunili dužnost.
Gospodine, šta se dešava? -Sva seoska deca su ukrcana. Još najneposlušnije.
Neću da idem. -To je vaš zadatak, Ćejda.
Mogu da vam pomognem, gospodine. -Ne, idete, nema pregovaranja.
Samo mi obećajte jednu stvar.
O ovome nećete nikom pričati, o ovome nećete pisati.
Ovo će zauvek ostati tajna.
Zašto? -Mi smo ništa. Senke. Ono što mi radimo ne sme se znati.
Obećajte mi.
Obećavam.
Otvorite kad stignete.
071 Vuče, ovde Planina. -Planino, Vuk. Imali ste jasna naređenja.
Zašto ih niste ispunili? Pobogu, Vejsele, šta ovo radiš?
Gospodine, smestili smo Ćejdu. Morali su ranije da krenu zbog oluje koja dolazi.
Zbog kakve oluje, Vejsele?
Gospodine, daću vam pojedinačno sve članove svog tima.
Narednik Mustafa Sahin. Slažem se sa komandantom, gospodine.
Podnarednik Arif Sajar. Slažem se, gospodine.
Prvi poručnik Oguz. Vreme je užasno, gospodine.
Narednik Bajbars Jasel. Slažem se, gospodine.
Narednik Bekir Ozbej. Takođe, gospodine.
Narednik Ešref Ćulu. Sprema se oluja, gospodine.
U redu. -Čekamo vaše naređenje.
Pokušaćemo opet sutra ujutru. Neka vam je bog u pomoći. Gotovo.
1950-ih koristili smo izraz "irački Turci",
a onda su nas naterali da ih zovemo "Turkmeni".
Za nas je zemlja koju branimo, zemlja na kojoj žive naši ljudi.
Ovi seljani su naši ljudi. Ešrefe, imaš je sa sobom? -Uvek, gospodine.
Bajbarse? -Izvolite, gospodine.
Idite i postavite je na najvišu tačku u selu. Danas je ovo otadžbina.
Ovo nije američki film. Nikakva vazdušna podrška neće razbiti ovih stotinu ljudi.
Mustafa. -Sve je tu, gospodine. Četiri okvira po pušci.
Ja imam dve rakete, ako zatreba.
Eksploziv mogu da namestim i da ga detoniram preko komunikacije.
U selu ima i nešto benzina.
Mogu da iskoristim mitraljeske metke i da ih stavim u kanistere kao šrapnele.
U redu. Ravnomerno podelite sav benzin i parafin.
Oguze, reci. -U selo vode dva puta, jedan od džamije i drugi od škole.
Put od džamije je dosta širi.
Ovde je raskrsnica. Sva vozila moraju tuda da prođu.
To bismo mogli da iskoristimo. Mogu da postavim eksploziv.
Po punjenje, sa obe strane puta. Tako ćemo onesposobiti sve kamione.
A onda? Nikakav eksploziv neće ubiti 100 ljudi.
Ako prođu zamku, sledi borba prsa u prsa.
Samo se nadam da ćemo imati anđela čuvara.
Ti ćeš ići gore.
Oduvek sam želeo da budem mujezin.
Pa zašto nisi? -Rekli su mi da imam užasan glas.
Ako dođu sa snajperom, jeb'o sam čvorka. Trebaće mi neko da mi čuva leđa.
Borane, možeš li ti to? -Sve što kažete, gospodine.
Koja je naša pozicija? -Ti, Mustafa, Oguz i ja smo prethodnica.
Kad u uskom grlu naplatimo danak u krvi dolazimo po vas dvojicu.
Bajbarsov koktel.
Jaselov koktel. Molotov mu je bio nadimak.
Ne smeju da saznaju naše pravo brojno stanje.
Treba nam neko ko će trčati okolo i raznositi nam municiju.
Komandante Vejsel... dozvolite da vam pomognem.
Borbe stvaraju ratnike.
Dozvolite da vam pomognem.
Nema milosti za one koji će pokušati da zauzmu selo.
Naterajte okupatora da puzi.
Prokleće dan kada su kročili ovamo.
Neće se plašiti smrti, plašiće se nas.
Bok sela je slaba tačka, onaj bok na koji je škola okrenuta.
Koliko ti je metaka ostalo?
300. Paziću.
Šta je tamo? -Skladište uglja. Ispod je sklonište.
Dovedite ovamo preostale civile. Ako ovo padne, palo je i selo.
Ovo je poslednji bedem.
Gospodine, nije ovo poslednji bedem. Mi smo.
Šta god da se dešava, vrata ne otvarajte.
Gospodine, Ćejda je otišla, imamo li vašu dozvolu?
Ne isključujte komunikaciju da čujem šta pričate. -Koristićemo samo inicijale.
I nemojte ništa da me pitate. -Nastavi.
Tada sam još bio klinac, imao sam 15, možda 16 godina.
Ime joj je počinjalo na "E". Bila je 3-4 godine starija od mene.
Znate kako vas je stid kad vidite nešto odvratno i ružno?
Tako je i ona mene gledala, kao govno.
Ispostavilo se da sam joj se sviđao. Onda me je pozvala na limunadu.
Sledeće čega se sećam, već smo bili u njenoj spavaćoj sobi.
Nekako, to se stvarno desilo. -Za 11 sekundi.
A. Bila je iz Sarijera. Godinu dana smo se zabavljali.
Odveo sam je na romantičnu večeru. Bila je sva isprepadana.
Plašila se da ću je posle toga ostaviti. Ali, nije bilo tako.
Zabavljali smo se još godinu i po.
Onda je ona mene ostavila. Ko bi rekao?
I ja sam prvi put sa svojom devojkom. Z.
I? -To je sve što ću ti reći, gušteru.
Naredniku Mustafi sigurno je teško da se seti onoga što je bilo pre 60 godina.
F. Bila je pevačica.
Pevačica? -U baru.
Sreo sam je na svom prvom gušterskom odsustvu.
Kad je videla moju frizuru mislila je da sam oficir. Nisam poricao.
A onda posle par meseci skupio sam hrabrost i izjavio joj ljubav.
'Leb te... -To je bilo '80-ih i tada su svi bili romantični.
F je bila neverovatna žena. Imao si šta da vidiš... grudi k'o moja glava.
Izgledala je kao filmska zvezda i diva, sve u jednom.
Pitam se, gde li je sad?
Ja sam imao 19. Bio sam u dvogodišnjoj vezi.
Mnogo smo se voleli ali nikad nismo bili sami, pa nisam ni mogao da je ubedim.
Jednog dana, njena najbolja drugarica me pozvala da joj pomognem oko domaćeg.
B. Malo me je zavodila, a ja sam bio tinejdžer i nisam mogao da odolim.
Naravno, čim je moja devojka saznala dobio sam nogu.
Vidite, gospodine, lepo sam vam govorio da ovog dripca treba eliminisati.
Najzanimljivije je to što su one i dalje najbolje drugarice.
Ja sam klasičan momak.
Sabahat. Moja prva i jedina ljubav.
Bila je najlepša u celom Akčabatu.
Venčali smo se dan pre nego što sam dobio raspored.
Nismo hteli više da čekamo, za slučaj da mi se nešto desi.
Sledećeg dana sam bio u konvoju za Keršan.
Iznenada, raketni bacač je razneo našu zadnju gumu.
Dvojica su poginula na licu mesta. Sa svih strana je počelo da puca.
Onda sam shvatio da drhtim. Uplašio sam se da nikad više neću videti Sabahat.
Tu sam još nešto shvatio. Znate kako ljudi uvek misle, "Neće mene"?
Ja sam tada prestao.
Narednik sa šrapnelom u vilici vikao je da ostanemo mirni.
Onda je stavio kasetu i odjednom je odjeknula rok muzika.
Napolju su meci pratili ritam.
Iznenada sam počeo da uživam. Pomislio sam da ludim.
Tada si bio klinac, Ešrefe. -Iskreno, gospodine, i sad imam taj osećaj.
Samo što više ne drhtim. Znam, i ako poginem, biću sa Sabahat.
Vidim ih. -Vreme je, gospodo.
Arife, pričaj.
Bataljon. Nešto malo više od 200 ljudi i 8 taktičkih hiluksa.
I jedan Abrams.
Abrams? Dobre vesti.
Formacija? -Dve kolone, gospodine. Pešadija ispred i iza.
Prava sadamka. Pet minuta.
Strah je dobar. Brže ćeš trčati.
Imaju tenk!
A mi imamo Bekira.
Ešrefe, radi ono što najbolje znaš.
I ako te otkriju, Klempo, znaj da ja pazim na tebe.
Bekire? -Spreman, gospodine.
Samo dođite.
Stavi ovo.
Hoće li ovo zaustaviti metak, gospodine?
Neće. Ali će odbiti rikošete.
Skloni se u zaklon.
Približavaju se kontrolnoj tački. Arife, zakloni se.
Hrabri umiru jednom, kukavice hiljadu puta.
Za detonaciju koristi kanal 4.
Jedan. Dva.
Tri.
Put se sužava.
Neka prvo prođu ljudi i kamioni!
Hajde! Hajde!
Četiri.
Sad!
Napred! Napred!
Zašto vikati na planinu?
Da prkosiš sudbini.
Napred!
Bokovi!
Idemo!
Bajbarse! Ovaj tenk ne možemo da zaustavimo!
Trči do suženja!
Borane, spremi se!
Arife, nadiru!
Bekire, nazad! Pokrivaj me!
Sve je u redu.
Uključi komunikaciju. Reci da je džamija čista.
Reci šta sam ti rekao.
Džamija je čista.
Opet ti? Zar ne mogu sam ni da umrem?
Ešrefe? -Dva. -Dva.
Bajbarse, gde je moj bacač?
Slatka ruža cveta da pčele osete ukus njen.
A zakačena za rever...
prerano uvene.
Arife! Arife, silazi dole!
Puni!
Arife, kreni!
Arife, javi se. Arife! -U selu su, gospodine.
Arife, odmah da si došao u poslednji bedem.
Gospodine, bok se raspada.
Idemo, Bajbarse.
Momci, povlačite se. Iza vas smo!
Gospodine, pokrivaću vas!
Mustafa... -Gospodine, pre neki dan sin me je pitao, "Tata, jesi li ti heroj?"
I šta si mu rekao?
Rekao sam mu da nisam...
ali da sam pod jednim služio.
Idite!
Od kolevke ljudi žive da bi završili u grobu.
Pokrivaj me!
Arife, koliko ih vidiš? -Deset, gospodine.
Devet. -Arife, sećaš li se mog sina?
Naravno, gospodine. Lep na oca.
Arife! Iza!
Borane!
Drži se, druškane. -Dobro sam, gospodine.
Obećaj. -Biće moj trofej, gospodine!
Junaci rado umiru braneći svoju domovinu.
Jedan umre, hiljadu se rodi!
Arife, raport. -Ešref ovde, gospodine. Boran...
Šta je s njim? -Teško je ranjen. -Bežite odatle!
Vodi je odavde. -Idemo.
Bekire? -Molim.
Hvala. -Za šta? -Ni za šta, onako.
Nisam na to navikao, burazeru. Od tebe sam očekivao neko dosadno predavanje.
Huni, Itiopljani, Hetiti... -Etiopljani. -Molim?
Zovu se Etiopljani.
E sad mi je lakše!
Idemo!
Ešrefe! -Ešrefe!
Ešrefe!
Nemoj.
Odakle je došlo? -Zaklon.
Šta? -Biću ti zaklon.
Ešrefe, ne ostavljam te ovde!
Ne osećam noge. Koristi glavu, Arife.
Biću tvoj štit.
Hajde!
Na četiri sata.
Reci Sabahat.
Naći ćeš je, siguran sam.
Jesi li uzbuđen, Bekire?
Malo, gospodine, zato što znam da ću sad moći da pustim bradicu.
Bajbarsa već znaš, on ti je klasić.
U našoj jedinici svi su osposobljeni za sve.
Ipak, i među nama postoje specijalci.
Arif je naš snajperista, a Bajbars mitraljezac.
Klempa je izviđač.
Ešrefe, zašto te zovu Klempa?
Ako mu se svidiš, možda ti jednog dana ispriča tu priču, Bekire.
Ne brinite, Bekir se nikom sviđa.
Gospodine, zašto uvek pakujemo tuđe padobrane?
Da dobro upamtite da ni jedan čovek nije odgovoran samo za sebe.
Uvek se prvo pobrinemo za druge.
Spremni? -Jesi li ga dobro spakovao?
Iskreno, ne sećam se.
Ešref?
Gospodine, opkoljavaju nas!
Svi napunite oružje!
Poslednji! -Poslednji.
Poslednji.
Nabat, dođi, odvešću te u sklonište.
Borbe stvaraju ratnike, komandire.
Oguze, probudi se! Oguze!
Bekire!
Alahu akbar! Alahu akbar!
Alahu akbar!
Ne! -Komandire!
Komandire... komandire.
Imao sam ćerku Ćejda, i da je živa, voleo bih da je kao ti,
srčana, obrazovana, prkosna.
Voleo bih da kritikuje zemlju i vojsku, državu i narod.
Voleo bih da otkriva naše greške.
Ali samo dok u njoj ima ljubavi.
Dok ima ljubavi prema zemlji i svim njenim greškama.
Ako želiš da nam ukažeš čast... samo voli, Ćejda.
Sećajte se samo dobrih stvari,
naših šala,
našeg bratstva i smeha.
Sećajte se našeg fudbala.
Bekire...
reci im da je moje poslednje naređenje evakuacija seljana. Neće odbiti.
Oguze...
Ne zaboravi...
Razlog...
ne zaboravi razlog.
Ovo su planovi iz štaba, gospodine.
Obično traže otkup, ali ovog puta ne.
Ćejda je pominjala Jezide i zato sad hoće da je smaknu.
Trebaće im bar nedelju dana da se sa juga Rake presele u planine.
Tih nedelju dana moramo dobro da iskoristimo.
Da li znate zašto spasavamo tu ženu?
To je poznata novinarka koja je karijeru izgradila kritikujući našu vojsku.
Biti Turčin nekad je nešto značilo.
I dalje znači, gospodine. -Slažeš se?
Slažete se?
Odseći će glavu jednoj Turkinji i sve će to snimiti kamera. Svet će gledati.
Pored ostalih, mi vojnici imamo i moralnu dužnost...
da svoj život i svoje postojanje stavimo na raspolaganje...
svakom našem čoveku i da se sa njim suprotstavimo svakom neprijatelju.
Ona nas može mrzeti, ili voleti, ali to ne menja stvar,
jer je naša dužnost da je zaštitimo.
Zbog te odgovornosti naša jedinica i postoji.
I zato idete sa nama.
Gospodo... ovo je vaša prva misija u Specijalnoj jedinici.
Kucnuo je čas.
Bogami, jeste.
Vreme je da živimo!
Dodajte, gospodine! -Vrati mu!
Penal! -Ustaj, Oguze! Nisam te ni pipn'o!
Penal! -Zašto penal, gospodine? -Bekire, poštuj nadređenog.
Gospodine, ovo je pritisak. -I ja sam nekad bio civil.
Gospodine, već ste nam dali ovog polubogalja...
Ako nastavite da kukate otići ćemo sa terena.
Dobili ste i Bajbarsa da vam brani.
Jadni oficiri, njima uvek im nešto fali. U redu je, gospodine. Pobedićete!
Navikavaj se, takvi su oficiri, Bekire.
Njima se uvek ide niz dlaku. Uvek niz dlaku!
Zar i ti, sine Brute? -Izvinite, nisam vas video, gospodine.
Ovo mora da prestane. Oformiću drugu jedinicu, samo za podoficire.
Hajde, igraj! Pobedićemo!