Ljudi su ti koji trpe težak rad i prkose opasnosti da bi izveli slavna dela.
Lepo je živeti hrabro,
i umreti ostavljajući za sobom večito ime.
ALEKSANDAR VELIKI
Rat! Na to nas Demosten poziva, na rat!
Guraš mi reči u usta. -Ako na istinu misliš, da.
Ne znam drugog načina da istina tebi na usta izlazi!
Tvoja publika je dobra danas.
Filipov novac je dobro utrošen. Pomenuh reči "oružje" i "novac".
Prepirem se oko reči koje nisi: "ljudi" i "krv".
Ako ih treba reći... da, ljudi i krv.
Atinjani i atinska krv?
Spas atinjana znači prolivanje čije krvi?
Spas Atine, ne Olinta. -Ako Olint padne u ruke varvara,
šta stoji između Atine i uništenja?
Mir! -Predloži mir i podržaću te.
Žitelji Atine, imali još među vama ludaka...?
Ko želi da živi? -Ja sam lud, potpuno lud.
Ima li među vama svesnih da još imamo snage...
da dskutujemo o pitanju rata i mira?
Ko će se boriti? Vi ili mi?
Zašto tako zboriš? Za ljubav domovine ili Filipovog zlata?
Ne! Ne! Ne!
Filip je u ratu s nama čim je sravnio prvi grčki grad do temelja.
Kako koji grad pada, Filip proglašava mir.
A na našu večnu sramotu...
...stajali smo mirno sve vreme i nismo ni reči rekli.
Slepi ste pa ne vidite da je to plan Filipovog osvajanja...
...da sprovede svoju vladavinu, grad po grad, državu po državu...
...pomoću mita, izdaje i sile?
Da? -Iz Makedonije. Poruka za kralja.
Filipe.
Filipe, probudi se. Stigao je glasnik iz Makedonije.
Ah, čudnog li sna.
Čudnog li i mučnog, pijanog sna.
Glasnik...?
Kakve vesti donosiš? Dobre ili loše? -Dobili ste sina.
Sina? -Kraljica je rodila pre tri nedelje.
Imam sina. -Aleksandar.
Tako ga je kraljica nazvala. -Aleksandar. A kraljica?
Šalje vam pozdrave. -Pozdrave?
"Za Filipa. Živeo i sretan bio."
"Na dan današnji za olimpijce, tvoja žena i kraljica podarila je boga."
Boga? -To su kraljičine reči.
Koja grčka majka nije sanjala da joj je prvorođenče bog?
Pozdrav Filipu, osvajaču.
Živeli, Egipćani.
Želim da vidim sina.
Liči na vas, kosa, oči.
Čak i njegova brada!
Dobro si ga nazvala: Aleksandar.
Aleksandar Makedoski.
Aleksandar Grčki.
Mali lav.
Mali bog.
Nego...
Čuo sam ja tu legendu.
Beše znakova veličine na njegovom rođenju.
Zemljotresi i oluje obrušiše se na zemlju, a jedna zvezda pade s neba.
A dva orla se pojaviše na krovu kraljičinih odaja.
A u dalekoj Aziji...
...Efesov hram je pogodio grom i spalio do temelja.
kako si protumačio te znake, vidovnjače?
Dva orla - rođen je da vlada u dva sveta.
Spaljivanje hrama -
da je zapaljena baklja koja će jednog dana progutati svet,
ova baklja, vaš sin.
A pad zvezde?
Da mi je boga podario... bog.
Beše drugih znakova i pokazatelja božanskog.
Pre rođenja, kraljica je usnila san.
I ja sam sanjao, vidovnjače.
Jedne noći na bojnom polju Olinta, usnio san san.
Sanjao sam smrt.
a kada sam se probudio, nisam znao čija je smrt bila.
Hoćemo Filipa!
Proreci mi ovo. -Viču za tobom.
Ljudi satima čekaju da vide kralja i njegovog sina.
Ako ga ubijete, šta onda? -Zadovoljstvo, krvavo zadovoljstvo.
A ako grešiš? -Egipatski vidovnjak umire.
A kralj Filip poručuje svetu...? -Da je i on čovek.
Ludak! Ako jesi, igraj do kraja, ubi i nju i malog.
Nju?
I malog? -Zašto ne?
Nije li to drevni zakon divjih makedonskih vladara?
Znao si je kad si je oženio, ponosnu i ljubomornu...
...divlju kao planine s kojih je sišla i bogovi koje je obožavala.
Šta joj je na umu ne znam, ali ovo znam: ona je žensko i progoni te.
Progoni?
Kida me.
Šta ti misliš, Parmenio?
Čak i prorok iz Delfija proriče božanstvo dečaka.
Kupio sam oltare i spalio ih. -Ja prihvatam božiju volju.
A u šta veruješ?
Verujem u slavu Makedonije, u kraljevstvo.
U armiju, skovanu tvojom voljom i snagom...
...i tvoje verovanje da smo sposobniji vladari od builo kog Grka...
...čak i iz Atine.
U pravu si, Filipe. Jesmo.
Moramo obznaniti svetu da Makedonija neće pasti...
...da će nastaviti da vlada kroz tebe i tvog sina.
A onda, Filipe, živećemo kako treba.
Idi k njoj.
Jednom si je voleo. Barem možeš živeti u miru s njom.
Prihvati malog. Tvoj je.
I daj im šta traže.
Aleksandar.
Ahil je od boga rođen, takođe.
Na rođenju mu je predskazano da će nadvisiti oca.
I beše tako.
Ista sudbina će biti tvoja, Aleksandre.
Žele da vide princa...
...i kraljicu.
Pozdrav, Aristotele. -Pozdrav, Aleksandre.
Čija je lovina? -Njegova. Sam, peške.
Trebalo je da vidiš. Kao duel koji je odlučivao ko je kralj.
Nije bilo potrebe za tim duelom.
Kleitus se vratio.
Kleitus?
Kleitus. Crni Kleitus!
Kralj. -Saputnik.
Srećniče, da budeš jedini od nas koji je odabran za rat.
Za rat su potrebni muškarci. -Tri godine te ne čini muškim.
Šta onda, Peluse?
Novosti, prijatelju. Novosti. Moj otac?
Dobro je. Pozdravlja vas kao i sve vaše očeve.
Beše li mnogo pobeda? -Rađa li se sunce svakog dana?
Čak smo zaposeli persijsko tlo. -Persijsko?
Preko Bosfora, jedne noći - brz, kratak, oštar napad.
Pre nego su se osvestili, poharali smo tri grada.
Grčka armija na persijskom tlu -
dvestogodišnji grčki san, a slava ode Filipu.
Živeo Filip.
Živeo!
Kleituse, zašto te moj otac poslao ovamo?
Da obučim nove trupe i pošaljem ih nazad.
A nas? -I vas da treniram, kao i obično.
I da nas pošalješ? -Nemam naređenja o tome.
Živeo Filip! -Otac ti želi dobro.
I ja njemu, i volim ga. Ali on slavu gomila kao tvrdica,
dok mi sedimo pred Aristotelom
i učimo o velikim čudima nauke, o matematici i logici.
Možda će neko od nas napisati knjigu, postati poznat kao Aristotelov učenik!
Aristotele... oprosti mi.
Zašto? Govorio si kao kralj.
Ja, kao učitelj.
Brzo ti provri krv, jel? -Na priču o persijskim osvajanjima? Da.
Jer sam u tom činu video mogućnost ujedinjenja naše pokidane zemlje,
i kraj ubijanja među Grcima,
već neka marširaju pod Filipom na njivovu svetu misiju -
- osvajanje Persije.
Hoće li Grčka pratiti mog oca?
Ne znam. Niti on. Čovek ne zaboravlja lako godinje masakra
paljenja i plačkanja, duboke, gorke mržnje.
Vapaj o "Filipu varvarinu" još odjekuje zemljom.
Može i da osvoji, ali ne ume da vlada..
Znaš li koliko je prostrano persijsko kraljevstvo?
Od Nila do Inda, od Samarkanda do VaviIona.
I dalje. Znaš li koliko različitih ljudi živi tu?
Napamet. Karijci, Armejci, Jevreji, Patrijani, Egipćani.
Znam im običaje i bogove. -Da.
Jer, to je više od imperije, to je Kolos.
Upravljati time traži čoveka velikog, kakav samo ti možeš biti.
Zato kažem, strpljenje.
Strpljenje? Ističe mi vreme.
Ističe?
Kada je veliki Zevs, otac Ahilov,
ponudio izbor sinu između dugovečne siromašnosti i kratke slave...
...ovaj odabra slavu.
Kao i ja.
Ahil je umro mlad.
Prijatelji te čekaju na terenu. Tvoj red za bacanje.
Mi Grci smo izabrani, elektovani.
Naša kultura je najbolja, naša civilizacija je najbolja, ljudi su najbolji.
Obratite pažnju. -Ostali su varvari...
...i naša je moralna dužnost da ih osvojimo, pokorimo...
...i ako je potrebno, uništimo.
Čuda je mnogo, ali ni jedno nije čudnije od čoveka.
Persijski način života ima seme smrti i straha u sebi,
dok Grčki ima hrabrost.
Grčki bogovi su stvoreno po izgledu čoveka.
Ne ljudi sa ptičijim glavama, bikovi sa lavljim glavama...
...već ljudi koje možemo razumeti i osetiti.
"Tako pod velikim Ahilom i njegovim potkovanim atima
krckače trupla i štitovi zajedno,
I sva kola bejahu krvlju poprskana,
koja curaše sa kopita potkovanih,
i sa točkova zaprega."
"Ali sin Pelusov hitaše za pobedom,
rukama koje drhtaše od usirene krvi."
Svaliti toliku odgovornost na njegova ramena, poveriti muškost detettu!
Aristotele, trošimo reči. -Trošite velikog čoveka. Za godinu dana...
Godinu dana? Za godinu sam promarširao kroz pola Grčke.
Za godinu dana oni mene mogu da pregaze.
Ovoga puta pobeda nije na mojim kopljima. -Pitali ste me za mišljenje.
Poštujem ga. -Ne želite ga vi.
Reci mu zašto. -Postoji mnogih "zašto".
Sve ih znam. -Ja znam jedno. Kraljica.
To znam. -Čujte ga.
Šta da slušam? Kaže li on to da dečko nije lojalan?
Vama? -Meni.
Dao bi voj život... -I ja za njega.
Ali, tražite od njega da bira između razuma i srca.
Ispravno bi odabrao. Smatram ga za muškarcem.
Ilirsko koplje kroz koleno.
Šta je ruka ili noga, ili oko za ime slave?
Odrastao si. Pre godinu dana, kad sam te ostavio ovde...
Skoro dve. -Neka bude.
Visok i prav kao koplje.
Makedonsko koplje.
Dolaziš iz Pele? -Ne.
Pravo sa bojišta, da tebe vidim. -Mene?
Kako ti je majka? -Kad sam je video, bila je dobro.
Kada to beše? -Pre par meseci. Zašto?
Aristotel mi kaže da se ističeš. -Osim u strpljenju.
I to mi je rekao. Kaže, gladan si slave.
Kada smo čuli vesti o tovim pobedama... -Pobedama? Ne beše ni jedne.
Po prvi put u 20 godina, Makedonci se povlače.
I to sam čuo. -Šta ti misliš?
Da je ime moga oca Filip Makedonski.
Možeš li vladati Pelom dok ja ratujem?
Vladati Pelom? -Izbila je pobuna.
U mojoj prestonici, mojoj palati! Zato sam se vratio.
Ovde mora biti lojalnosti kući Filipovoj.
Možeš li vladati? Aristotel se ne slaže.
Ko još?
Atalus.
A ti?
Dovukao sam 200 legija u Miezu.
Mogu da vladam.
Po svaku cenu? -Mogu da vladam.
Sutra ujutro, kada sunce izađe,
ti i tvoja skupina jašete za Pelu.
Tamo, pred svim stanovnicima,
proglasiću te regentom u Makedoniji.
Idem da kažem ostalima. -Aleksandre...
Posao mora da se obavi. Zdravo ostaj, Aristotele.
Zbogom. Nosi ove reči sa sobom, koristi iz u pravu svrhu.
Aleksandar je mnogo toga. On je logika i on je san.
On je ratnik i pesnik. On je čovek i duh.
On je tvoj sin, ali takođe i njen,
i veruje da je bog.
Aleksandre!
Noć je dugo trajala. Kada sam čula sinoć da ti...
Čula si sinoć da dolazim? Od koga?
O, nekoga... vojnika... glasnika. Ne sećam se.
Nisam mogla čekati. Došla sam da te upozorim.
Na šta? -Ne, ne upozorim. Da te zamolim.
Upozoriš? Zamoliš? -Zarekla sam se bogovima da...
Majko, govori, šta hoćeš.
On je poludeo. Niko nije siguran u Peli sada.
Filip je poludeo.
Pošalji ih negde. -To su moji prijatelji. Traže utočište.
Oteraj ih!
Kakve su to priče o mom ocu?
Kunem se mačem, krstom, svi ljudi koji su mu bili prijatelji...
Sada optužuje svakoga da kuje zavere protiv njega.
Čak i mene. Čućeš, Aleksandre. Čućeš to od njega.
Ali, ne možeš verovati. Ne smeš! Nećeš, tačno?
Zašto bi te on optužio?
Da me se otarasi. Čeka na to već godinama.
Hoće ponovo da se oženi.
Kime? -Atalusovom nećakom.
Čuvaj se ti Atalusa. Čuvaj se od svih njih.
Nije ona budala.
Neće mu dozvoliti da je odbaci kao što je ostale. Ona je...
Majko!
Šta god da traži, učini. Složi se sa svim što kaže.
Kad postaneš regent...
Kada budeš regent, onda... mi ćemo vladati.
Mi?
Otac će te primiti sada.
Video si majku?
Da.
Čin revolta prema državi je izdaja.
Dajući ti čin regenta, dajem ti moć.
Vlast je apsolutna - ne iskotistiš li je, gubiš.
Moj otac je uvek govorio otvoreno. -Je li?
Ljudi ne kažu tako. Kažu, "Lukavi Filip", "Lisica".
Govori otvoreno sada. -Ne biram tako da uradim.
Onda ja ne biram da odgovorim. -Ko kaže da je izbor tvoj? Aleksandre!
Sve što tražim je istina.
Bio sam u Mieci sve vreme. -Viđao si je. Više puta.
kad god sam stigao. -I nisi znao za ovaj plan?
Tvoj je izbor kao kralja da me unaprediš.
Na položaju je jedan drugi, rođak tvoje majke,
koji je, pred smrt, povikao njeno ime.
Ljudi svašta hule pod mukama.
Greh je izgovoriti njeno ime? -U podlim lažima, da.
Ako ti donesem dokaz da je ta pobuna njeno delo?
Ti meni dokaz, ja tebi dokaz, i da se obojca zakunemo u nebesa...
Evo nas licem u lice, veruješ li mi ili ne?
Želim.
I ja želim da veruješ. -Onda slušaj.
I to pažljivo, momče. Ta žena...
Moja majka. -...želi da vlada.
Ona je kraljica.
Tražio si otvorene reči - "takozvana".
Nema ljubavi među nama. Može da vlada samo preko tebe. Ti si njena moć.
I njen pion.
Nisam ja ničiji pion. -Siguran si?
Glasine su iz Pele - Makedonska vojska je poražena.
Filip je na samrti. Filip je mrtav. Glasine, glasine.
Sa čije strane? -Njene. U Peli je haos.
Ko vlada? Ona.
Antipater, moj regent, ne suprotstavlja se, jer ona tvrdi da vlčada u tvoje ime.
Da to potkuje, ona poziva brata, kralja Epirusa.
Prvi put za moje vlasti nad Makedonijom,
strana armija stoji na njenim granicama.
Sada ima snagu koju je tražila, jer se Antipater ne usuđuje da trupe šalje u rat.
Popušta joj, jer zna da mogu iskoristiti te trupe. Tako jeste.
Sada nije više haos u Peli, sada je klanica.
Neki od najboljih ljudi su mi pobijeni.
Šta im aveze ako padne Makedonska Imperija? Ona vlada u Peli.
Zbog toga se Atalus nije složio sinoć u Mieci.
Je li tako?
I zašto je Parmenio stajao bez komentara.
Plašili su se njenog pozivanja na tebe.
Ja se ne plašim.
Aleksandre, tvoja prva naredba kao regenta, biće da proteraš svoju majku.
Da je proteram? -Nazad, njenoj rodbini u Epiriji.
Biće tamo srečna. -To je cena mog dokaza?
Šta misliš, kako sam ja došao na vlast? Moja braća...
Znam. Pobio si ih. Hoćeš da ja učinim isto?
Zašto me to nisi sinoć pitao?
A ako to učinim, oče, biću tvoj pion, nije li tako?
Aristotel je imao pravo. Nisi ti spreman za vlast.
Sposoban si samo da se boriš i pogineš kao svaki makedonski ratnik.
Onda bar živi kao jedan. Napij se. Biraj si ženu.
To i činim!
Biram nju!
Budalo zelena!
Budalo! Ti budalo!
Kraljeskim pravom...
...dajem tebi, Aleksandre Makedonski, pečat regenta.
Sa ovim pečatom, ti vladaš u mom odsustvu.
Imaš moć da sakupljaš poreze, vodiš trupe, ratuješ i presuđuješ.
Jer, kako može kralj,
po starom makedonskom zakonu, može i njegov regent.
On je, u jednom čoveku, gospodar svih stvari,
i javnih i tajnih, od jednom i potpuno.
Antipatera ostavljam kao tvog savetnika.
Aleksandre, postoji još jedan drevni zakon kraljeva -
ne verovati nikome,
i naučiti se samoći.
Spavaš li?
Ne.
Sada si regent.
Nije zbog jake želje, već nije imao izbora.
Sada si regent.
Laku noć, majko.
Aleksandre, kunem ti se... -Ne kuni se, majko.
Za koga bih se borio ako ne za tebe?
Koju drugu ljubav imam?
Pronele su se glasine o njegovoj smrti. Bio je poražen.
Bilo je nekih koji su tražili krunu.
Zašto, Majko?
Kruna je moja, po pravilu sa rođenjem, nije li?
Htela si da se zakluneš malopre... Zakuni se u to!
Tako mi svete noći.
Laku noć, majko.
Laku noć, Aleksandre.
Mir je u brdima. -Plemena su se pobunila protiv kralja.
Tvom ocu možda zatrebaju ove trupe. -Regent je, po rečim amog oca,
gospodar svega, tajnog i javnog, od jednom i potpuno.
Ponovo ćete izgraditi svoj grad ovde i nazvati ga Aleksanrdijom.
Ničiji pion.
Predajem pečat regenta, kako je naređeno.
Vesti su da krećeš protiv Atine.
Ovde kažu da si krenuo na plemena u planinama.
Da oslobađaš one koje ja zarobim. Da sebi dižeš statue.
Da nazivaš gradove po sebi. Da si veliki heroj.
Moja u bila naređenja, poslušali su. -Da.
Dobro si vladao Pelom... za sebe.
Koliko si makedonskih trupa izgubio, koje bi mi sad koristile?
Ova moja noga!
Kako ste mogli, gospodine, uprkos rani koja nas podseća na vaše bivše pobede?
Aleksandre, pođi sa mnom.
Imaš moju narav. -Znam.
I moju ambicioznost. Više od toga, mislim.
Aleksandrija!
Sačekaj bar da umrem.
Dao sam ti komandu nad desnim krilom moje konjice.
Ovoga puta ćemo ih zgromiti.
Jašem na Atinu. Šta će onda da uzvikuju?
"Filip, varvarin", ili "Filip, glavni vođa svih Grka"?
Jahaćeš sa mnom.
Aleksandre, ova devojka, Atalusova nećaka,
mnogo mi znači.
Moje ime je Euridika.
Znam tvoje ime.
Plašiš se da govoriš sa mnom?
Plašim?
Oprosti što koristim reč "plašiti" pred Aleksandrem.
Smeh pristaje tvom licu. -I na tvojem.
Ima li neke veze među nama? -Veze?
Nemoj da mi se mrštiš. -Komandovanje ti lako ide.
Nije to bila komanda. Pomirenje, želja.
Vrlo si mlada.
Starija od tebe godinu dana.
I veoma lepa.
Gledaš na žene kao tvoj otac.
Možda sam... ljubomoran.
Jesam... na njegovu ljubav prema tebi.
Laskanje ti dobro ide, takođe. -Aleksandru je potrebno laskati?
Istina.
Zašto si došla ovde?
Da saznam da li će biti mržnje među nama.
Jednom, kada sam bio mnogo mlađi... -Mnogo?
Veoma.
...moj otac je doveo novu ženu u kuću. Otišao sam da porazgovaramo.
Moj otac je imao mnogo žena i ljubavnica, i mnogo dece sa njima.
Biće mržnje među nama.
Kako rekoh, bio sam mlad i nisam razumeo oca.
"Zašto" upitao san "mora uvek biti novih rivala za presto?"
Odmahnuo je glavom, najsmejao se i rekao
"Dečače, ako te okružim takmičarima
imaćeš više razloga da ih prevaziđeš u zaslužnosti.
Moj otac je, rekoh, imao mnogo žena i ljubavnica.
Suze ti lako idu na lice. -Ne nosim masku poput tebe.
Ono šta sam je na mom licu, ono što vidim mi je na jeziku.
A šta vidiš?
Mladu devojku, starca i ambicioznog generala po imenu Atalus.
A ljubav? To uopšte ne vidiš, zar ne?
Nisam želeo da ovako bude. -Šta ti želiš?
Da mogu da volim Filipa, i da budem za uzvrat voljena... u miru.
Kao ljubavnica, žena ili njegova kraljica?
Kao kraljica.
Neka tako bude.
Aleksandre, rekoh ti već...
...da mi ova devojka mnogo znači.
Tebani nas neće pustiti da prođemo. Sutra se moramo boriti.
Boriti se znači moguća smrt.
Ponovo te molim, neka ne bude svađe među nama.
Rekoh... neka bude tako.
Ponovo, makedonci marširaju -
- vuk Filip i njegovo štene, Aleksandar.
Ponovo, sve što smatramo svetim je u opasnosti.
Ali ovde, u Karineji,
sudbina Grčke biće zauvek određena.
Hoćemo li živeti u slobodi? Ili u tiraniji?
Za ovu svetu borbu, čak će se i mrtvi predaci dići iz grobova.
Atinjani!
Makedonci!
Demosten otvoreno govori...
...da će borba kod Karineje odlučiti jednom za uvek...
...ko će biti gospodar Grčke.
Makedonci, dajte mu odgovor!
Živeo Aleksandar, heroj. Heroj Karineje.
Mi, Atinjani, tražimo dozvolu da pokopamo svoje mrtve.
Ostavite ih da trule ovde, dok ne zasmrde do nebesa.
Za heroja Karineje!
Aleksanra!
A sada... pobedniku.
Meni! -Filipu!
Filipu!
Opak u borbi, darežljiv u pobedi.
Vidiš, Memnone?
Porazim te, pa te pozovem na večeru.
Ne ophodi li se tako pravi atinski gospodine?
Mogao bih razoriti Atinu sada, ali ne želim.
Uništiti centar kulture je akt varvarizma.
A to, Filip nije.
Je li, Memnone?
Je li, atinjani?
Je li, Demostene?
Je li?
Je li, Demostene?
Filip, Varvarin.
Filip Varvarin pleše po vašim lešinama, atinjani!
Oče, ti si Filip Makedonski, sada glavni upravnik cele Grčke.
Imaš pravo. Moja pobeda, moje kraljevstvo, moja Grčka!
Ne tvoja!
Filkim Varvarin!
Aleklsandre.
Mnogo pića.
Previše pića.
Atinjani...
Demosten...
Spasao mi je život.
Mogao je biti kralj. Spasao mi je život.
Nikad to ne zaboravi.
Mlada devojka...
..i pijani, budalasti muškarac.
U čast mrtvim atinskim herojima,
šaljem njihov pepeo u Atinu, u pratnji mog sina Aleksandra.
A tamo, u Atini,
sporazum će napraviti među nama moj sin Aleksandar.
Svima onim koji poginuše na krvavim poljima Karineje, živeli!
Aleksandar jaše ka Atini,
a ja ostajem ovde.
Beše to mudra odluka.
Dobiti rat a izgubiti mir je budalasto.
Neće tebi klicati u Atini.
Samo mržnja, možda nož atentatora pod grlom.
Gde i kada ću se, prijatelju, sresti sa tim nožem?
U skromni dom, u ime atinjana, želim ti dobrodošlicu, Aleksandre.
Govorništvo, Demostene, je ugledna profesija,
i kako sam čuo, veoma isplativa. Koliko skroman je tvoj dom?
Skoro makedonski - ničega nema, sem pobeda.
Lepo rečeno. -Lepo naučeno.
I lepo odigrano.
Čuh da nema boljih glumaca od Demostena i Aeschenesa.
Želeo bih da naparavite pokaznu vežbu. I želeo bih da znam,
gde si bile sve ove divne statue, kada vas pobedismo kod Karineje.
Memnone.
Da je takva pobeda bila moja, isto bih tako rekao.
Moja žena, Barsin.
Barsin. -A ovo je Stratokle, atinski senator.
Ticijan, general. Karidemus, komandant cele atinske flote.
Barsin je persijsko ime. -Ja sam i persijka i grkinja.
Atina je sada moj dom. Mom mužu i meni se jako dopada.
Moj otac jednom reče, "Atina nije ni grad, ni država. To je ideja."
Sad to mogu da shvatim.
Aristotel me naučio da je ideja veća od čoveka. Ideja je božanska.
Verujete u to?
Ne tražimo otkup za počast.
Svi atinski ratni zatviorenici će biti oslobođeni.
Tražimo da se svi grčki gradovi države i nacije...
...slože da ni jedan Grk u bilo kom delu sveta neće dići oružje na nas.
To je sve? -Ne.
Svaka država se odmah slaže da će obezbediti vojsku za rat s Persijom.
Neograničeno vojnika? Neograničeno oružja? Brodova?
Dok se ne izvoje pobeda. -Čija pobeda?
Ovo su uslovi sporazuma.
Vidite? Izgubismo pravo da biramo za koga ćemo umirati.
Šta ste vi dobili?
Prvi put u istoriji, Grčka može da se meri sa bilo kojom armijom.
Nacija sa sudbinom, božanskom misijom da se grčka kultura predtsvi svetu.
Ili su vam ideje nadživele ljude?
Sada imate jedinstvo i snagu da ispunite tu musiju.
A to sam vam ja doneo.
Filip makedonski nadalje proglašava da makedonske trupe...
Filip makedonski koristi reči da stigne do cilja.
Ovaj dečko veruje u njegove reči.
Majko, doneo sam ti mnogo priča iz Atine,
i mnogo darova - dostojnih kraljice.
Nosi ih njoj, ne meni. Ja više nisam kraljica.
Nisi kraljica? -Razvedena, dekretom tvog oca.
Filip je obznanio celoj Grčkoj da je njegova žena, tvoja majka, neverna.
Odlazim iz Pele. -Takođe dekretom?
Ne zbog njegovih reči, već zbog dela.
Ovde sam sama.
Iza mojih leđa, smeh.
Olimpijci ne žele ničije sažaljenje. Ili će me tretirati kao nekada ili...
Nisam znala da je u meni ostalo još suza.
Ne!
Ne, Aleksandre.
Idi s mirom na njegovu svadbu. Prihvati je kao volju bogova.
Ja imam svoju sudbinu, ti imaš tvoju.
Pozdravi, saputniče... sine.
Aleksandre.
Kako da srušim ovaj zid među nama? Uzmicanjem? Napadom? Olujom?
Ti si ga sagradio. -Kako? Ženeći Euridiku?
Rekao si, "neka bude". -Samo su ti moje reči trebale?
Ne? -Zašto sada tražiš odobrenje?
Jer si mi sin.
Tvoj razlog razvoda je neverstvo moje majke.
Svako obožava bogove na svoj način. Tvoja majka...
Ali, kaže... -To je bila greška.
Koja je bacila blato u moje lice. -Bio sam besan, bolestan.
Reagovao sam bez razmišljanja. -Ne ti, oče.
Nikada nisi uradio nešto bez vaganja na skali svoje ambicije.
Daješ, ne zato što želiš. Proglasio si me regentom.
Dao si mi komndu kod Karineje, poslao me u Atinu.
Ti, Aleksandre! Visokoumni filozofe, ti bože među ljudima,
zašto si prihvatio, ako ne zbog ljubavi prema istim stvarima?
Za ime nebesa, razgovarajmo o stvarima kave jesu.
Makedonska princeza!
Ne iz Epirusa, niti Atine, već Makedonije.
Na umu ti je moje izopštenje?
Igraš opasnu igru sa mnom, dečače.
I ti sa mnom.
Ako misliš da te je pobeda kod Karineje učinila većim nego što jesi,
onda bolje premeri senku. -Odmerio sam je ja.
Zašto bih razmišljao o tome?
Jer me sada vidiš kao rivala, ne kao sina.
Da je tako, ne bi bio živ.
Daj mi ruku.
Daj mi je!
Za novu kraljicu!
I neka bogovi konačno podare naslednika makedonskog trona.
Glupa, pijana budalo!
Usuđuješ de da me nazivaš kopiletom?!
Aleksandre!
Vidite ga, makedonci!
Ovo je čovek koji hoće da pređe iz Evrope u Aziju,
ali ne može od jednog kauča do drugog.
Majko, oblači se. Odlazimo iz Pele večeras.
Svim ljdima Grčke, uživajte i radujte se.
Danas, Filip Makedonski i njegova kraljica, Euridika,
dobili su sina.
Ovo su Filipove reči:
Neka svako trvenje prekine.
Neka se pomiluju svi zločini.
Neka se izbegli vrate kućama.
Otac vam želi dobrodošlicu.
Gradovi države si poslali svoje kvote ljudi i oružja.
Marširamo na Persiju pre kraja meseca. Biće tri armije.
Ti ćeš komandovati ovom koja ide istočno.
A Atalus?
On maršira južno, sa mnom. Obredi koji će se održati u Peli...
Za rođenje njegovog sina? -Iz mnogo razloga.
...su veoma važni.
Svi ambasadori Grčke su ovde, kao dokaz svoje lojalnosti.
Dostojno je da se pojaviš s očeve strane.
Moja majka će biti poštovana? -Dogovoreno.
Želim kraljevo obećanje za to.
Dogovoreno.
Za nedelju dana treba proterati četiri tvoja pratioca.
Harpalus, Ptolomej, moj sin Pilotus i Posejnias.
Zašto? -Mislim da je najbolje.
Njihova odanost meni je izdaja? -Kada te okrene protiv mene.
Verujem da su tako činili od Karineje pa do sad,
čak i u vreme kada si bio u egzilu.
Čuo sam izveštaje. -I ja, takođe.
Znam za razlog svog povratka u Pelu.
Vidim to na ulicama. Potreban sam ti ovde.
U ovome sam odlučan. -Ja sam, takođe!
Neka bude izbora.
Pilotus?
Prihvatam.
Onda je gotovo.
Gotovo.
Posejnijas?
Kako ćeš moći da živiš bez svog... boga, Aleksandre?
Prihvatam egzil, ne sramotu.
A Filip se smejao?
Kao da sam mali štalar.
Tvoja svađa nije s Atalusom, već s Filipom.
Jer, mogao je pravedno postupiti, ali se najmejao.
Uzmi mač, prokleta ruko.
Jedan čim, čin slave.
Moj se otac pitao šta čovek treba da učini da bi ostavio ime naslednicima.
Odgovorio je, "Da ubije čoveka koji je postigao velika dela,
pa kada tu osobu pomenu, uvek se sete i njega."
Majko! - Aleksandre!
Posejniase, mnogo si popio.
Idi na spavanje. Sutra...
Sutra?
Sutra... kralj!
Majko... kakve mu to ideje ubacuješ u glavu?
Sve koje su već tamo. -A šta je u tvojoj?
Ime. -Čije?
Bebino, Filip mu je dao ime.
Nazvao je sina Karanos.
Ime, kao svako drugo.
Kralj osnivač makedonske kraljevske loze se zvao Karanos.
Šta je Filipu na umu?
Idi predamnom.
Idem sam.
Ostavi ga.
Aleksandre!
Neka bogovi bace kletve na ubice od sada na dalje,
ko do ubica bio.
Oče,
i u mojim rukama... ni u tvom srcu.
Kunem se.
Čujem da čekaš objavljivanje naslednika.
Po drevnom principu, to je pravo armije,
kako zakonski tako i silom, da odluče ko će im biti kralj.
Ruka koja je zarila nož u mog oca je ruka mog prijatelja.
Ubio sam prijatelja.
Ubistvo mog oca je pažljivo planirano.
Moj prijatelj je bio oružje koje su drugi koristili za svoje ciljeve,
čije torbe kipe od persijskog zlata,
i koji bi, za zlato, izdali svoju državu i njen sveti cilj.
Od Demostena, brbljavca iz Atine,
do ljudi ovde u Peli.
Dvet nije dovoljno veliki i nema dovoljno vremena...
..da ti ljudi izbegnu mojoj osveti.
Vojnici, okupio vas je ovde na visoravnima Aksiosa...
...moj otac Filip, va idete u najveću slavu i izobilje...
...koje ni jedna armija od nastanka sveta nije imala:
Osvajanje i uništenje persijskog kraljevstva.
Ništa nije drugačije osim imena kralja!
Akelsandar! Aleksandar!
Delegati grčkih gržava ovde okupleni,
Korintskim sporazumom ste izabrali mog oca kao glavniog upravnika Grčke,
i zakleli se na lojalnost.
Ja preuzima tu lojalnost, i njegove titule, sada.
Korint?
Zaklinjemo se.
Teba?
Tesaliki?
Argos?
Atina?
smatrate li vrednim zakletve date pod vrhovima kopalja?
Polome li se, neću oklevati na vratima Atine, kao moj otac.
Ne sumnjam u to, Aleksandre. Zato nemaš moju zakletvu.
Ona je sveta samo kada, kao Grk, imam slobodu izbora.
Memnon, da se progna iz Grčke, do kraja svog života.
Uz, naravno, odobrenje Atine.
Takođe naređujem hapšenje Eropasa i Hermanea, zbog čina veleizdaje.
Egzekucija po našim drevnim zakonima.
Euridika.
Bila mi je veoma draga. -Bila mi je kao dete.
Onda je sahrani kao kraljicu, ne kao lopova po noći.
Mi Makedonci smo jako religiozni.
Samoubistvo mora biti pokopano u noći. -Samoubistvo?
Tako će pisati. Ubila se.
Beba? -Izčupana iz nje,
i bačena u zrtveni plamen, pred njom.
Jer je tvoja majka religiozna i traži udovoljavanje bogovima.
Priča je previše užasana za tvoje uši?
Treba li da ti kažem ko je stavio omču preko njenog vrata?
Ali, ja sam religiozan, prihvatam volju bogova.
Sudbina je udbina, moja i tvoja.
O Oče...
O, Oče Zevse, polagaću pobede na tvoj oltar...
...kakve ni čovek ni bog nisu videli.
Ti bože, što ni ga dade,
i za koga sam ga čuvao sve godine, ne prekrši svoju zakletvu.
Ako je život njegov kratak, po proročanstvu,
neka bude kako je prorčanstvo i glasilo:
večna slava, do kraja vremena.
U proleće 334. pre Hrista, sa 22 godine i trideset hiljada vojnika...
...Aleksandar stiže do obala Helesponta.
Sa tom armijom hteo je da osvoji kontinent.
Proglašavam tlo Azije... zemlju osvojenu kopljem.
Protivim se planu da sretnem Aleksandra na reci Granikus.
Ovo je Azija, gde je prostor beskrajan kao vreme, a oboje su na našoj strani.
Ovde na istok - planine, pustinja, nedođija,
2,000 žednih milja do Vavilona.
Ovde, na obalama Male Azije - bogati gradovi, dobre luke.
Ovde - Aleksandar, sa nedovoljno ljudi, novaca ili zaliha
za išta sem život od zemlje. Moraće da krene na istok.
Šta predlažete?
Povlačenje i uništenje svega pre njega.
Neka osvaja samo popaljenu zemlju.
A kada zalihe nestanu, linije puknu... Gde i kada mi želimo.
Povlačiti se pred ovim dečakom, avanturistom, piratom?
Bacio je Grčku na kolena za 16 meseci. Njegovom ocu je trebalo 20 godina.
Ovo je Persijsko carstvo. Ako treba, sakupićemo milion ljudi protiv njega.
Ali ne na Granikusu. Tu smo jednobrojni. Bijem samo po jednu bitku.
Onda u boj, dosta je priče!
Priče? Bori se sam, onda. -Memnone!
Dariuse, Imperatore, unajmili ste moje ratničke veštine.
Takođe je unajmio tvoju hrabrost. -Da sam sumnjao u ijedno, on ne bi bio ovde.
Govori, Memnone.
Gospodari Persije, dobro slušajte.
Aleksandar je lao lav koji je namirisao krv.
Treba mu borba, plen, i to vrlo brzo.
Ako hranite legendu o njegovoj nepobedivosti,
ako mu predate pobedu u Persiji, ako nas porazi na Granikusu...
Izgledaš previše siguran u to, Grče.
Gradovi iz Male Azije će mu prići.
Jer se još uvek smatraju grcima. -Persijci 200 godina.
Grk ili Persijac, koreni su koreni.
Jesu li?
Ima li sumnje i ovde, u moju lojalnost?
Gospodo, dozvolite da govorim iskreno.
Ja sam Grk, kako me nazvaste, koji diže oružje na Grka.
Ovo nije igra za mene i moje ljude. Moramo pobediti, kao i vi.
Ovo je profesionalna armija, s kojom se suočavamo.
Govorio si otvoreno, sada ću ja.
Ove zemlje koje bi popalio su naše. Usevi su naši.
Predati u ruke viđenijih persijanaca...
...od strane velikog kralja Persije pre hiljada godina -
dok su ljudi još živeli kao zveri na onim grčkim ostrvima.
Ni zemlja ni hrana, niti travka neće biti slomljena.
Ovo je naša odluka, Darijuse, Imperatore.
Srešćemo Aleksandra kod Granikusa i uništićemo njegovu vojsku!
A ja ću njega ubiti.
Tako vam glava. -Tako nam glava.
Imaš li stomak za ovu borbu, Memnone?
U ranu zoru?
Baše žene čekaju, takođe.
Jer vreme je lopov.
Neću te slati u Vavilon.
Koga će, tada, kralj držati ka taoca za tvoju lojalnost?
Ti ćeš kod Miletusa sa ostalim ženama i čekaćeš vesti sa Granikusa.
Kako želiš. -Kako želim.
Hoću, mnoge stvari.
Ne mogu da verujem u ovo što radiš. Mislim da ni ti ne veruješ.
Imaš oči a ne vidiš. -Vidim da nemam izbora.
Nemaš izbora sem da vodiš Grke u smrt? Plaćenici su, bore se za novac.
A ti? -Sada me to pitaš?
Treba li da pitam tvoj leš kada ga vrate nazad?
Htela bi da igram izdajnika? -Šta bi izdao?
Pola noći sedim i slušam kako pričaš o Vavilonu, kralju, velikanima.
Čak i u snovima, tvoje reči opisuju uvrnute ljude...
...kojima pšenica znači više nego ljudski život.
Ko se još suprotstavlja Aleksandru?
Ko bi još trebao? -Svako ko mrzi tiraniju.
Šta mrziš više, tiraniju ili Aleksandra?
Te reči su strane. -Ta Imperija za koju se boriš...
...je stara i vapi za uništenjem.
Svet u kome živimo vapi za uništenjem. -Ne. Treba mu nova sila, nova ideja.
A ta ideja je došla u Persiju, kao što je i u Grčku.
Kao u Grčkoj, ovde je. Vidite je, a ne shvatate.
Aleksandar.
Ja sam i Persijanac i Grk, poznajem oba sveta.
Možda je i Atina u koju verujemo stara i korumpirana...
...ali su njene ideje i slava vredne borbe.
Čija slava? Atinska ili Aleksandrova?
Obe ako treba. Persijska pobeda to neće ostvariri. Aleksandrova hoće.
Ako nisi to video kada je govorio u Atini, moraš sada to videti.
Jesli li ti, kada si otišla u izgnanstvo sa mnom?
Nisam bila sigurna. -Ali si otišla.
Žena sam ti. -To je reč u tvom srcu?
Sada me to pitaš? -Da, sada.
Jer verujem da on nije napustio ni tvoj um niti srce, nije li?
To je gorak oproštaj. -Memnone...
Za tebe, Memnone, za tebe se molim.
Kod Troje, Atil je našao svog Hektora i ubio ga.
Ko će biti moj Hektor?
Bogovima borbe!
Napad!
Aleksandre! Dole!
Izdarnički, krvoločni persijski psi!
Tražimo četvrtinu.
Svaki Grk na svetu je zaklet da nikada ne digne oružje na mene.
Nisam se na to ikada zakleo. -Bio si obavezan, kao i voji ljudi.
Sada stojimo na poprištu bitke - ti pobednik, mi poraženi.
Ne. Ja kao glavni zapovednik Grčke,
a ti kao izdajnik svojih ljudi.
Ne za sebe, već za moje ljude, ponovo tražim četvrt.
Traži os persijaca, koji su te napustili.
Kako ćeš proslaviti ovu pobedu?
Kod karineje, tvoj otac je igrao po telima Grka koji su se borili za slobodu.
Slobodu?
Boriš se za platu! Zaradi je!
Neka bude tako, do smrti.
Od svih grka koji su se borili na Granikusu, ni jedan nije pobegao živ.
Ovo, Aleksandre, je legenda o Gordijevom čvoru.
Mnogo godina ranije, kada smo bili pod velikom tiranjom,
pričalo se da bi kralj došao u dvokolicama...
...koji bi nam pomogao i postao naš vladar.
Ovo se pojavilo. A kralj je bio Gordijus,
koji je ostavio dvokolice ovde, kako stoje, sa porukom:
"Ko uspe da odveže ovaj čvor, postaće vladar Azije."
Mnogi su probali.
Niko nije uspeo.
Ephesus, Sardis, Helicarnassus.
Odseca persijsku flotu od savke luke u Maloj Aziji.
Aleksandar je pretvorio Egejsko more u grčko jezero!
Aleksandre, tvoja rana!
Ovi Grci idu u Makedoniju...
...da obrađuju zemlju i rade u rudniku do kraja života.
Celo stanovništvo da bude prodato u roblje.
A vi, atinjani,
građani glavnog grada sveta, predstavnici njegove kulture,
vi uglednici, emisari, za koje smatram da još šurujete sa Darijusom,
kao što ste protiv mog oca,
bićete nam taoci za sitne usluge od Atine.
Misliš da ćeš dobiti usluge za ono kod Miletusa, Zelie iliGranikusa?
Misliš da će kod kuće zaboraviti to divljaštvo?
A mi koji smo tebi prišli, bili smo upozoreni.
Protiv tebe mora biti, do smrti!
Tvoja pobeda,
tvoj... plen.
Bićeš tretiran... shodno svom činu.
Barsin. - AIeksandre, osvajaču!
Je li? -To je na tebi da kažeš.
Ne, ti. -Rasturio si si grad.
Pogledaj me. -Spalio ga.
Pogledaj me. -Pljačkao, palio, silovao.
Šta očekuješ da vidiš?
Ono što sam video u tvojim očima kad sa se probudio. -Zeliš to?
Što sam video u tvojim očima u Atini. -Tamo sam dušom izdala Memnona.
Ovde u Miletusu, Aleksandar mora biti voljen.
A gde je njegova ljubav? "Tretirani ćete biti, shodno svom činu"!
Nisam mislio... -To su tvoje reči.
Moj čin je i njen. Nosiću i njenu slavu i njen sram.
Aleksandre!
Šta?
Nisam ništa rekla. -Tvoje usne formiraše zvuk.
Šta se plašiš da kažeš sada, a nisi se plašio sinoć?
Kakve misli se vrte po toj tvojoj nestašnoj glavi?
Misli?
Nestašne?
Izabrala si da pođeš.
Idi.
Moja glava se okreće.
Pluta.
Zašto uvek biraš da budeš sam?
Aleksandre... pogledaj me.
Ovo je nađeno na bojištu.
Od Demostena... za Darija.
Ne moramo da čekamo atinsku flotu. Sretnimo se s njima ovde, u Miletusu.
Atina nije više uz nas, niti Grčka. Izdani smo!
Izdani. -Gotovo je.
U čije ime govoriš? -U svoje ime.
Svađe nema ovde. -Poenta je to.
Nije izneta.
Vidim sve u tvojim očima.. i mislima:
"Okreni se. Okreni se."
Nemam ništa u očima i mislima što mi nije na jeziku.
Niti će zla tu biti. Zapovedi, povinovaću se.
Nije dovoljno! Vi ste makedonci, ne persijski robovi. Dajte mi srca!
Predlažeš da nastavimo dalje, bez atinske flote, bez podrške,
sa vojskom koja se prostire hiljade liga u Makedoniji.
Tako bi tvoj otac uradio.
On bi ostavio garnizon ovde,
vratio bi plen u Makedoniju sa ostatkom flote,
naterao atinjane da ga pogrže, a onda napao sa vojskom 5 put večom.
Tako bi tvoj otac uradio!
Moj otac! Moj otac!
Ja sam Aleksandar, ne moj otac!
Ruka koja zabi nož u mog oca beše ruka prijatelja.
I ubih ga.
Moj je i greh, takođe.
Kruna je moja pravilom rođenja, zar ne?
Filip Varvarin, Filip Varvarin...
Ništa ne može stajati na putu Aleksandrove sudbine, je li?
Sudbina je sudbina, moja ili tvoja.
Makedonci, raspuštam našu flotu,
i vraćam je na obale Makedonije.
Došli smo u A ziju da osvojimo, da pobedimo... ili umremo.
Trebam li još da vam pričam?
Vi, okovani Grci, koji ste se borili za persijski novac,
slobodni ste da se vratite kućama ili da meni služite, kako hoćete.
Jer, vaše je pravo kao Grka od rođenja da ne živite u tiraniji,
već kao slobodni ljudio sa pravom izbora.
Slobodni ste da se vratite u Atinu, ako želite,
pošto nemam više koristi od atinjana.
Ako neće da vodi u ovaj sveti rat, onda mora da prati.
Prihvatiću svakog čoveka da se bori za mene -
- koji veruju u to.
Grčka je gde ste vi.
Kuda hodite.
Gde govorite, dišete, živite.
Aleksandru, piši:
Svakom narodu Azije koji posedujem,
Darijus Persijski, kralj zemalja svih jezika,
naređeno je da se okupi na visoravnima Vavilona.
Armija kakvu svet još nije video stoji pred tobom.
Stoga, naređujemo ti, povuci se i vrati.
Vrati se u nedra majke Olimpije.
Jer is još nesmotren i stidljiv dečak,
koji je u neznalju i ludilu došao u Aziju,
sa svojom bandom pljačkaša da pravi zlodela.
Šaljem ti bič, loptu i vreću zlata. Bič da te trenira.
Loptu, da se igraš sa decom svog uzrasta,
a ne da se mešaš u muške poslove. A zlato je za troškove.
Jer, čuh da si siromašan,
a pošto imam zlata koliko je sunca,
ne trebaš da dolaziš ovde kao lopov da kradeš.
Nisi trebao da nas obavestiš o svom zlatnom izobilju,
jer ćemo se sada žešće boriti dok sve tvoje ne bude naše.
Niti dame nazivaš "lopovom" i "detetom",
jer ako me pogubiš, neće to biti veliki trijumf,
jer bi ubio samo nekakvog vođu bande.
Ali, ako ja tebe pogubim, što i nameravam,
biće rečeno da je ovaj veliki kralj i ratnik
pao od ruke malenog Grka.
Jer, krenuo sam protiv tebe,
i predajući se besmrtnim bogovima,
poneću pobedu nad tobom.
Pravi li on kamp?
Pola lige odavde stoje s oružjem, bez zaprega, bez podignutih šatora.
Napašće uskoro, još večeras.
A mi?
Čekaćemo.
Naredi ljudima da budu pripravni cele noći...
...i da glasno uzvikuju borbene pokliče.
40,000 konja. Skoro milion pešadije.
200 kočija sa sečivima u visini kopita.
Rovovi, iskopani kao zamke za našu pešadiju.
1,500 streličara. -Hoće li persijci krenuti?
On grli zemlju dao dete majku. -Podignite kamp.
Kamp? Napasti odmah, večeras. U mraku je veća zbrka.
Sa obe strane, Parmenio.
Neću krasti pobedu. Ako treba da posrnem, neka tio bude po svetlu dana.
Reci ljudima da odmore.
Zli znaci! Zli znaci!
Makedonci - užas, raspad, smrt!
To je znak dobre sreće.
Persijski mesec će pokriti makedonsko sunce. Nije li tako, Aristander?
Reci ljudima da se ne plaše.
Nebesa su na našoj strani.
O, Bože Straha,
tebi, protiv neuspeha... prinosim žrtvu.
Pozivam sdve bogove da dokažu meni i svim ljudima
da sam zaista sin nebeski,
darivavši mi na ovaj dan... pobedu.
Tu pomoć molim raširenih ruku, Ahura Mazda.
Podari mi pravednost i povećaj moje kraljevstvo,
da nikada ne bude uništeno.
Dođi mi u pomoć, kad pozivam.
Vi generali, saputnici, oficiri...
ovu poruku ćete preneti ljudima pod vašom komandom:
Ovo je konačna bitka.
Danas, Grčka će biti osvećena,
cela Azija biće naša, sva njena blaga u našim rukama,
i sve naše muke gotove.
Ovo je, dakle, plan bitke.
Nadbrojani smo u svemu. Čuvajte hrabrost i disciplinu.
Makedonska armija je takva, da ako ja padnem u bitci,
samo je jedan čovek manje.
Persijska je takva da, ako joj odsečete glavu, celo telo se raspada.
Stoga, Makedonci, čekajte.
Čekajte.
Onda, kada napadnemo, mislite samo na jedno:
Ubiti darijusa! Ubiti Darijusa!
Ubiti Darijusa!
Napad!
Darijusov luk, njegov štit, kočije.
Veliki kralj je pobegao! Pobegao je!
Veliki kralj je pobegao!
Dakle ovo je, čini se, kraljevanje.
Moja majka oplakuje mog oca.
Dozvoli nam, Aleksandre, da ga sahranimo pre nego nas ubiješ.
Tvoj otac je živ.
Nemam mržnje prema tebi i tvojoj familiji, Kraljice.
Hrabriji je od svog oca. Kako ti je ime?
- Ochus. - A tvoje?
Amitis.
Roksana.
Idemo na sever, u Kaspijski klanac, da podignemo još jednu vojsku.
Moj otac i familija, kako su?
Hajde!
aleksandar jaše ka nama. Nije dalje od deset liga.
Abdiciraj.
Skloni se.
Hajde!
Onda umri, Darijuse, Imperatore.
Beži, brzo!
Ovako sam ga našao. -Da li je pričao?
Tražio je vode, dao sam mu. -Da li je govorio?
Nešto nerazumljivo, o sudbini i veri.
Dao mi je ovo za tebe.
Onda se pomolio. Pa umro.
"Sine moj, Aleksandre, pogledaj šta sam bio i šta jesam,
bez ikoga pored mene da mi bar oči sklopi."
"Neka Makedonci i Persijci sede u žalosti za mnom."
"uzmi moju čerku, Roksanu, sebi za ženu,
da se seme Darijusa i Filipa pomešaju u njoj,
i da naši svetovi postanu jedan."
"U tvoje ruke... predajem svoj duh."
"Neka naše reči postanu kao jedna."
"U tvoje ruke predajem svoj duh."
Neka ubica mog neprijatelja istupi, jer želim da ga počastvujem.
Neka se ne boji, kunem se bogovima i majkom Olimpom
da ću da predstaviti svim trupama.
Zašto si izdao, zarobio i ubio Darijusa?
Nisam bio sam. Složili smo se da bi nas takav akt favorizovao u tvojim očima.
A persijska kruna, koju si se usudio da staviš na glavu?
Osvojio si mržnju i smrt. -Krivo si se zakleo!
Ne. Ti.
Jer je bio vaš vladar i rođak, i na lojalnost ste se zakleli
Držaću se date reči. Bićete izostavljeni od svim mojih trupa.
Nataknuti na kolac, i ostavljeni da svi mogu da vide...
da samo kralj... može ubiti kralja.
Plačem, prijatelji.
Plačem za sve one Grke koji nisu poživeli...
...da vide Aleksandra na Darijusovom tronu.
Za Ptolemeja, takođe tron.
Tonovi za sve vas, jer ćete svi biti kraljevi.
Hephaestion, Nearchus, HarpaIus,
svi moji saputnici, generali, vojska - kraljevi, svi do jednog.
Tražite i vaše je.
Zlato, srebro, začini, drago kamenje, žene - sve vaše.
Kleituse! Gde je Kleitus?
Pijan je. -Ima šta mu treba.
Ja takođe, dajem sve što sam stekao.
Jer sam i ja dovoljno bogat od borbe.
Sine, da se načiniš manje bogatim bilo bi bolje.
Mom kralju, Aleksandru Makedonskom, sinu Filipovom...
koji nas je doveo ovde, i sigurno će nas vratiti kućama kao pobednike.
Rat je gotov! Darijus je mrtav!
Grad gori! Naši vojnici su zapalili grad!
Vidi, gori! Vidi!
Zapaljen je!
Trebalo bi i ovo mesto, kao simbol kraja svetog rata,
da Persijske Imperije više nema, da je Aleksandar osvetio Grčku.
Žene koje su pratile Aleksandra po Aziji,
i sanjale ovaj dan, kada svi treba da se vraćamo u Grčku,
trebam li, Barsin, da bacim prvu baklju za tebe?
Ili ćeš je ti, Aleksandre, baciti za nas?
Ne.
Ne. Pogasite ih.
Gasite plamenove! To je moja palata!
Moja palata! Moja!
Ne sme se o Aleksandru govoriti kao
nekome ko ostavlja samo ruševine za sobom.
O njemu će se govoriti ono što je uvek želeo.
Mislčišp da sam dovoljno pijan da ne znam za tvoj plan da me izdaš?
Izdam? -Ili to ili ne shvataš ništa.
Shvatam ja vrlo dobro. -Šta?
Vatra koja u tebi tinja, i nju ugasi.
Ovo je nebeska vatra. -Aleksandre, neka bude kraj.
Zašto? Da me držiš okovanog? -Da.
To je stepen tvoje ljubavi. -Moja ljubav nema podeoka.
Plašiš se da ču te napustiti zbog druge žene.
Ni jedna mi nije rival, sem tvoje majke,
i tvoje bolesne želje da nadvisiš oca!
Nisam ja Filipov sin. Ja sam božiji sin.
Svet je moje tlo,
a moja mislija da vladam njime i obnovim ga.
Marširaćemo do kraja sveta.
Ljudi treba tebe da prate, ne bogovi.
I hoće. Svi do jednog!
Atinjani!
Aleksandar zahteva da ga formalno proglasimo bogom,
sinom Zevsa Amona.
"O, Atinjani, kada ćete ponovo videti dane svoje slave?"
Demosten jednom zapita.
Sada imate svoj odgovor odgovor - nikad!
Aleksandar, koji je mogao da nas pokori,
a sada osvaja za sebe i ostaje vladar dva sveta -
Evrope i Azije!
U 10 kratkih godina iosvojio je svet.
Borio se 2,000 milja do Vavilona.
Miletus, Sidon, Tira...
svi ti veliki gradovi su pali pred njim.
Ušao je u Egipt. Prešao reku Eufrat.
Vavilon, Persepolis, Susa - sve su to njegove kuće plena.
Sredio je Darijusa i postavio se za kralja nad kraljevima.
Vladar oba sveta, postigao je što ni jedan vladar u istoriji.
A sada je ušao na tlo Indije.
Otišao je dalje od bilo kog čoveka ili boga.
Osvajao je ljude.
Nadvisio je sve bogove!
Napravi odluku, Demostene. Proglasi ga bogom.
Proglasi Aleksandra bogom!
Zašto prolivati krv hiljada da bi poravnali ambiciju jednog čoveka,
koji se odrekao oca i ima bolestan odnos sa bogovima?
Tako sam čuo da vojnici govore..
Nastavićete u Ekbatanu.
Preuzećete komandu i utvrditi linije komunikacije.
Zbogom, Parmenio.
Pilotuse, uhapšen si... zbog veleizdaje.
Dosta. Dosta.
Šta god hoćeš da kažem, reći ću.
Istina je, kovao sam zaveru protiv tebe.
Ja i moj otac Parmenio!
Za vaše uživanje, veliki kralju,
takmičenje u veštinama između Makedonca i Persijanca.
20 zlatnih talenata, za provinciju Baktria -
moj kralj je bio velikodušan prema meni.
Kladim se u jednu od persijskih odora,
koju i ja sada moram naučiti da nosim,
da moj Makedonac može pobediti svakog koga stavite pred njega.
Hajde, persijci, kladite se? Borićeš se?
Hoćeš li ćutati? -Ne.
To je za robove, ne za slobodne ljude.
Ili sam to ili me ne pozivaj na večeru.
Ili piće, jel ti je vino udarilo u glavu.
Tvoj otac je mnoge bitke dobio pijan kao Dionis.
Pošalji svog čoveka.
Pusti ga da živi. -Ne. Neka umre,
kao i mnogi makedonci, po naredbi!
Kleituse, brate. -Mogu li biti brat bogu?
Na krvi Makedonaca si tako veliki izrastao.
Mi smo pobedili, ne Persijci. -Nije bilo ni pobednika ni poraženih.
Ima poraženih, to su svi koji su pošli sa tobom.
Ako ne možeš držati jezik za zubima, idi!
Jezik ti je otekao od vina. Pristaje li to kralju nad kraljevima?
Kleitus je proteran od Aleksandra!
Za ime nebesa, idi! -Ne dok ne kažem svoje.
Onda stani na svoje pijane noge, ako možš, i reci!
Odbacio si svakoga ko ti je pomogao, čak i oca!
Ja?
Spasao sam mu život kod Karineje. -Ja sam tvoj kod Granikusa.
Do bolesti mi je dosadio s ovim. -Koliko si mi i dužan.
Kako bi i svakoga ko stane na put tvojoj slavi.
Nema živog čoveka koji to može.
Ima mrtvih koji mogu, i jesu! FiIip, AtaIus, Parmenio.
Blizu si izdaje! -Ali ne daleko od istine.
Pusti one koji će se klanjati pred tobom,
i prihvati da si odbacio oca
i proglasio sam sebe za Boga!
Pustite me, ja sam Darijus! Zar prijatelji da me hapse?
Puštajte!
"Ovo su tvoji običaji? Ovako Grčka nagrađuje svoje heroje?"
"Hoće li jedan čovek tražiti pravo nad trofejima hiljada ljudi?"
Citiram Euripida, tvog omiljenog pesnika,
kao što su Posejnus i tvoja majka, pre Filipovog ubistva!
Odlazi!
Filipu...
Atalusu...
...i PArmeniju.
Kleituse, brate!
Je li to Aleksandar, koji plače jer je ubio?
Može li to biti on, uplakan od straha i ogovaranja,
a sam je zakon i merilo dobrog i lošeg?
Šta god bilo urađeno u ime više sile je ispravno.
To su reči.
I Kleitus je mrtav, ja sam ga ubio.
Vratićemo se, Makedonci.
A ja, Ptolomej...
Saputnik Aleksandrov, kasnije faraon Egipatski,
ostajem svedok užasnog povratka iz Indije u Vavilon.
Po prvi put u 1 godina od kako je otišao iz Makedonije,
Aleksandar, bolestan i nemoćan, povukao se.
Ali, čak je i poraz pretvorio u pobedu.
Jer, u njemu se, posle smrti Kleitusa,
rodila nova ideja, novo shvatanje, nova sila -
da ne treba osvajati zemlje, već srca ljudi.
I na kraju žednog putovanja, u Susi,
Aleksandar se zarekao sa nama u tu novu ideju.
Neka ova unija bude plodonosna kao seme u zemlji,
i neka dete Aleksandra, Grka i Roksane, Persijke,
bude od oba sveta a živi u jednom.
I neka ovo bude istina svima vama, Grcima i Persijcima...
koji se ženite danas, ovde u Susi.
Vama, muškarci i žene sa kojima sam živeo i sa kojima umirem,
Filipe, Euridiko, Parmenio, Pilotuse, Darijuse...
i Kleituse, brate moj...
...poklanjam ovu molitvu.
I vama se molim za mir,
da Makedonci i Persijci
i svi ljudi u mojoj imperiji budu jesnaki.
Ne samo podanici, već ljudi koji će živeti i graditi zajedno,
u harmoniji i jedinstvu srca i uma.
Jer, svi smo jednaki pred Bogom.
I ako je Bog otac, onda je otac svima nama.
Ne.
O, ne.
Ne, ne. Ne još.
Ostalo je mnogo da se uradi.
Barsin.
Čovečija sudbina.
Vi bogovi,
nisam li učinio dosta za kratkog života da mogu sedeti kraj vas?
Moram li biti proklet sudbinom čoveka?
Barsin, pošto umrem,
postaraj se da moje telo bude bačeno u reku Eufrat,
tako da nestanem,
da ljudi uvek veruju da sam od bogova poslat...
i da se bogovima... vraćam.
Kome ostavljaš svoju imperiju?
Ostavljam... najjačem.
Čuda je mnogo, ali nema većeg čuda od čoveka.