INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
- Altfor tidlig for musikaler. - Men vi har frokost verdig en prinsesse.
- Det lukter så godt! - Har du pratet med Gavin ennå?
Om generalprøvemiddag på restauranten? Han syntes det var en flott ide.
Bra! Nå kan jeg begynne å jobbe med menyen.
Vær så snill, lag en enkel meny. Du og mamma skal kunne nyte av middagen.
Selvsagt. Det fins intet sted jeg heller sitter
enn ved Gavins foreldre som diskuterer skatteproblem med meg.
De er regnskapsførere, men de er snille.
Vi må gå gjennom månedsplanleggingen før du og Gavin bestemmer meny.
Du skulle vel drive forretningene og jeg skulle være halvt pensjonert?
Når du begynner med det slutter jeg å be om dine meninger. Du trenger en hobby.
God morgen, sexy.
Har jeg sagt hvor mye jeg elsker å ha deg her når jeg våkner?
- Det er bare fram til bryllupet. - Du er så gammeldags.
- Ikke glem intervjuet i ettermiddag. - Med Wine Country Magazine?
En artikkel om de beste restaurantene i delstaten, ikke noe oppstyr.
- Sørg for at min beste side syns. - Jeg skal si det til fotografen.
Jeg lover å ikke glemme.
Best jeg drar. Jeg skal innom markedet på vei til restauranten.
Skulle ikke mamma bli med? Hun burde vært tilbake nå.
Jeg merket ikke at hun ikke var tilbake ennå.
Når du begynner å prate om regnskapet, flyr tiden.
Jeg ringer og sjekker at alt er ok.
Jeg vedder på at Joann stoppet henne for en liten prat.
- Ikke noe svar. - Det er sikkert henne.
Hallo?
- Ja, det er Jim Peterson. - Hvem er det?
Det har vært en rømningsulykke. Konstabler er ute og søker etter vitner.
- Jeg visste at noe var galt. - Pleide å hun jogge hver morgen?
Ja, hun elsker å løpe. Hun trente til maraton hver dag.
Elsket å løpe.
- Samme tid? Samme runde? - Ja.
- Hvorfor lurer du? - Det er bare rutinespørsmål.
- Du tror vel ikke...? - Vi har åpnet en telefonlinje for tips.
Jeg lover å følge opp hvert eneste tips vi får.
Når får jeg se henne?
Lindsey!
- Jeg forstår ikke. Hvordan føler du deg? - Det føles ikke virkelig.
- Hvorfor brukte du så lang tid? - Bilen min ble stjålet i morges.
- Jeg er konstabel Gomez. Hvem er du? - Jeg er Gavin.
Jeg er Lindseys forlovede og jeg jobber med Jim.
- Kjøkkensjef på Le Lapin? - Ja.
- Er det noe jeg kan gjøre? - Takk, Gav.
Annie så deg alltid som sin sønn.
Det er nok alt jeg trenger nå. Jeg ringer om jeg har flere spørsmål.
Du nevnte at bilen din ble stjålet. Har du anmeldt det?
- Nei, ikke ennå. - Jeg kan skrive ned opplysningene.
Det passer nok ikke riktig nå.
Selvsagt. Jeg beklager.
- Jeg finner vegen ut selv. - Vent.
- Du ringer om du får vite noe? - Det lover jeg.
Livet vi får, er kort.
Men minnet av et liv levd til fulle, er evig.
Våre kjære Annie forlot oss altfor tidlig
men minnet av henne lever i hver eneste en av oss.
Hennes uunngåelige glede som berørte alle hun traff.
Det er beviset på at hun levde livet fullt ut.
Unnskyld meg.
Unnskyld, unnskyld meg.
Jeg skal bare... Unnskyld, jeg må gå!
Unnskyld, det var ikke meningen å skremme deg.
- Jeg orket ikke høre alt viskingen. - Vil du ha litt mer tid for deg selv?
Takk, det hadde vært flott. Jeg skal bare...
- Er det noen du kjenner? - Nei, det gjør jeg ikke.
Det er vel en nysgjerrig nabo eller en av pappas fans.
På en sånn dag?
Han er byens motstykke til kjendiskokk.
- Da kan jeg nok håndtere henne. - Nei, jeg løser det.
- Lindsey, jeg beklager virkelig. - Takk.
Moren din var en fantastisk...
Lindsey!
- Spør ham! - Det er ikke hva du tror.
I begravelsen hennes? Herregud, var du utro?
Jeg ville aldri vært utro mot moren din. Ta det rolig og hør nå, Lindsey.
- Hvem er du? - Jeg er Sarah.
Det Jim prøver å si til deg er...
at jeg er søsteren din.
Jim er faren min.
Pappa?
Det har gått nesten 30 år, men så fort jeg så henne...
Jeg ville ikke at du skulle få vite det sånn.
Jeg traff henne for bare ti minutter siden. Men det er sant.
Sarah er min datter, og din søster.
Etter å ha ventet så lenge, føltes enda en dag som tortur.
Jeg ville se deg i virkeligheten, ikke bare et foto.
Da jeg så deg kunne jeg ikke gå uten å si noe.
Du har ikke prøvd ta kontakt før.
Franny, mor, fikk meg til å love å vente.
Hun visste nok at det ville ødelegge det du hadde her.
Men du visste om henne?
Franny og jeg hadde en avtale.
Jeg elsket henne ikke.
Jeg fatter ikke at du har hatt to familier hele denne tiden.
Det var ikke slik! Jeg traff aldri Franny etter at Sarah ble født.
Det var for vondt for oss begge to.
Vi skulle gå atskilte veier, om jeg...
- Om du hva? - Om jeg giftet meg med henne.
Gjøre henne til en ærbar kvinne. Da ville hun slippe meg.
Var du gift med moren hennes? Hvordan...
Hva var det med mamma? Hvordan kunne du gifte deg med mamma...
Annie og jeg var egentlig aldri lovlig gift, Lindsey.
- Lindsey. - La meg gå.
Det er nok best jeg går etter henne.
Så, du må være Gavin.
Moren din sparte disse til en spesiell anledning.
Mamma vil nok synes at dette er en spesiell anledning.
- Skatt... - Slutt.
Lindsey, jeg kunne sittet her og bedt om unnskyldning til jeg dør.
Jeg er virkelig lei for dette, og mange andre ting.
Hvordan kunne du forlate noen som ventet ditt barn?
Sannheten er at vi hadde gått på en håndfull dater
og en natt sammen som jeg angret nesten med en gang.
For rett etterpå traff jeg moren din.
Annie var alt jeg hadde drømt om i en kvinne.
Vi visste begge med en gang at vi var ment for hverandre.
Noen måneder etterpå, dukket Franny opp gravid.
Da hun sa at hun hadde tenkt å føde barnet la vi en plan.
Jeg giftet meg med Fran så hun skulle slippe skammen foran foreldrene.
Jeg skulle støtte dem økonomisk en tid og til gjengjeld fikk jeg bli med Annie.
Franny visste at jeg ikke elsket henne.
Hun merket at jeg ble nedbrutt for hver dag jeg ikke var med Annie.
Og mamma gikk med på at du var gift med en annen hele tiden?
Vi var unge, vi var forelsket. Det virket som en brukbar plan.
Etter noen år ble det bare et fjernt minne.
Mammaen din forandret etternavnet til Peterson.
Ingen tenkte på det.
Man sier at man er mann og kone. Ingen ber om å få se vielsesattesten.
Og så kom du.
Våre liv ble fylt av latter, glede og lykke.
Mammaen din og jeg hadde 35 herlige år sammen.
Jeg ville ikke bytte bort en eneste dag for alt i verden.
Men Sarah vokste opp uten pappaen sin.
- Jeg vet det. - Så hva skal du gjøre med det?
Jeg vet ikke ennå.
Kom.
- Hun virket faktisk veldig trist. - Hun kom ubedt i mammas begravelse!
Jeg syns virkelig at hun var den som tapte.
Moren hennes datet aldri noen andre etter faren din.
Hun var fast bestemt på å opprettholde arrangementet.
Hun hørtes ut som en veldig ensom kvinne.
Hørtes ut?
Hun sa at hun døde nylig.
Hun gikk gjennom morens ting og fikk vite hvem pappaen hennes er.
Hvorfor nå? Hvorfor i min mors begravelse?
Hun trenger en familie. Hun er helt alene i verden.
- Det virker som om du syns synd på henne. - Det gjør jeg.
Hun vil ha familien sin, og teknisk sett er du halvsøsteren hennes.
Skatt?
Skatt, hør på meg.
Du har mistet Annie og alt annet som har hendt.
Vil du utsette bryllupet noen måneder?
Nei! Mamma hadde villet at vi begynte vårt liv sammen.
- Jeg vet det, men hva vil du ha? - Deg.
Vi gjør dette sammen, i gode og onde dager.
Hva gjør du?
Å nei, unnskyld! Jeg prøvde bare hjelpe til.
Det er ingen fare. Det var ikke meningen å skremme deg.
- Jeg kan erstatte den. - Jeg har aldri likt tallerkenene.
De var en bryllupspresang fra Annies mamma.
- Du burde ikke rydde. - Jeg måtte gjøre noe med hendene.
Det er vel best jeg går. Jeg må finne et motell i nærheten.
Det er for sent for å kjøre hjem i kveld.
Du får gjerne bli, Sarah.
- Jeg vil ikke forstyrre. - Jeg insisterer.
Du finner aldri et ledig hotellrom så sent.
Takk.
Dessuten får vi litt tid til å bli kjent med hverandre.
Kom, så viser jeg deg gjesteværelset.
Fra hele landet! Venner, slekt - det var kjempegøy.
Så høres et brak. Alle kommer hoppende, og det er kaos!
Det var overalt! Vi plukket roastbeef fra taket i ukevis.
Hva er det som er så morsomt?
Jeg fortalte Sarah om ditt første møte med en trykkoker.
- Du pleier vel ikke bake? - Det er Sarahs originaloppskrifter.
Hun arvet visst bakegenet som hoppet over deg.
Jeg ville bare si takk, og be om unnskyldning.
- Jeg håndterte ikke situasjonen bra. - Du har ikke noe å si unnskyld for.
Vil du ha en tallerken?
Jeg må kle på meg.
Lindsey kan ikke spise dem. Hun er ekstremt allergisk mot kanel.
Jeg ønsker at jeg visste det. Da hadde jeg laget noe annet.
Det kunne du ikke ha visst.
Jeg skal gå opp og se til henne. Jeg er straks tilbake.
- Lindsey? - Jeg må til restauranten. Jeg...
Konditoren kommer med kakeprøver, og Gavin lager kanapeer...
Slutt, Lindsey!
Jeg må løse dette med Sarah, og med deg.
Men jeg trenger hjelp.
Jeg vil bare at ting skal gå tilbake til normalt.
Det er ikke noe som er normalt med dette.
Du kjenner henne ikke engang!
Jeg vet det, men det er på tide at jeg kompenserer for mine feil.
Hvor lenge skal hun bli?
Jeg vet ikke.
- Ok. - Ok?
Ja, hun er din datter og min søster.
Takk, skatt.
Om du må jobbe, så kan jeg dra. Det er nok best at jeg drar hjem.
Du kanskje har en jobb å dra hjem til, eller en hund?
- Pappa, nå er du påtrengende. - Nei, slett ikke.
Jeg jobber ikke akkurat nå. Det er nedskjæringer på sykehuset.
Jeg er mellom jobber. Og ingen hund heller, bare jeg.
Det hadde vært hyggelig om du ble en stund. Hvis du vil.
- Er det ok med deg, Lindsey? - Ja, ingen problemer.
- Da vil jeg det. - Fantastisk!
- Jeg vil vise deg restauranten. - Det hadde vært fint.
Dra foran, dere. Jeg må kle på meg.
Ok, vi ses der!
Herregud! Himmel!
- Bailey, du har overgått deg selv! - Vi må høre hva bruden sier.
- Hva er det som foregår? - Vi kunne ikke la være.
Alt så så godt ut. Men Bailey tok med så det holder til alle.
- Jeg henter Gavin før det tar slutt. - Nei, nei, jeg henter Gavin.
- Du setter deg og begynner å smake. - Ok.
Unnskyld meg.
- Hvor skal vi begynne? - Hopp over kjedelig vanilje og sjokolade.
Og gå rett til hovednummeret.
- Det er gulrotkake. - Kanel. Den har kanel i seg.
Den var til brudgommen. Det var derfor den lå til siden.
- Skal jeg hente pappaen din? - Jeg svelget ikke, det er ok.
Unnskyld, jeg visste ikke.
Jeg henter vann.
- De ser herlige ut. - Takk.
Jim, før vi går ut dit...
Jeg hadde håpet avslutte samtalen vi hadde i går.
Det passer ikke riktig nå.
Jeg har lagt ned sjel og hjerte i selskapet og vist min lojalitet.
Gavin, du er den beste soussjefen jeg har ansatt.
Og se på deg nå, du er kjøkkensjef.
Men eierskapsandel i en restaurant er en stor forpliktelse.
Jeg vet at jeg sa at det var en god ide.
- Annie likte aldri ideen. - Har ting forandret seg?
Annie...
Hun ville beholde det i familien, familien hennes.
Le Lapin betyr mer for meg enn du kan forestille deg.
Nå må jeg tenke på Annies ettermæle.
- Dessuten har vi Sarah. - Hva har hun med det å gjøre?
Jeg må tenke på hva hun vil.
Du har alltid behandlet meg som familie og jeg gifter meg med Lindsey snart.
Jeg vet. Jeg trenger bare litt tid til å tenke gjennom dette
og tenke på hva jeg skal gjøre, men jeg vil alltid ta meg av deg.
- Vær så god. - Takk.
Dere har altså bygd selskapet opp fra grunnen?
Ja, mamma og pappa gjorde det. Jeg var på college en tid...
men jeg har også bidratt med blod, svette og tårer.
Mamma ville alltid at jeg skulle jobbe her.
Det er vanskelig å prate om noen man har mistet. Man glemmer at de er borte.
Det tar tid å tenke på det i fortid.
Det føles som om jeg har mistet min beste venn.
Det blir lettere, jeg lover.
Man våkner, sier til seg selv å stå opp.
Vaske ansiktet, gå til jobben.
Så gjør man det neste dag, og neste dag.
Smerten man føler forlater aldri hjertet ditt, men den blir lettere å bære.
- Jeg håper at dere er sultne. - Hei igjen.
- Hei. Jeg håper du orker. - Vi skal prøve maten til festen.
De ser nesten for gode ut til å spise. De dreper deg i det minste ikke.
- Hva? Hva mener hun? - Jeg kom til å spise kaken med kanel.
Ingen fare. Jeg svelget ikke.
Ok, hogg inn.
Jeg antar at den havner på menyen.
Kjekk og flink til å lage mat. Hvordan kunne du ha sånn flaks?
Har dere begynt uten meg?
- Disse er helt fantastiske. - Jeg har lært ham alt.
- Dette stedet er veldig spesielt. - Ja, det er det.
Du har ikke sett kjøkkenet ennå. Om du liker å bake, skal jeg vise hvor vi baker.
Kom, så viser jeg deg.
- Dere to kommer visst overens. - Jeg prøver virkelig.
Føler du deg bra?
Nei... ja. Jeg har det bra.
Det var bare noe Jim sa. Glem det, vi tar det siden.
- Er du sikker? - Ja, slapp av. Vi tar det siden.
Jeg skal rydde unna her. Kjempegod mat.
Jeg visste ikke hva du jobbet med før hun lå på sykehjem.
Hun sa alltid: 'Din pappa Jim...'
Jeg visste faktisk ikke hvor ille det var, eller hvor syk Franny var.
Vi kan vel være enige om en ting? Ikke mer prat om fortiden.
Jeg vil ikke tilbake dit. Jeg fokuserer heller på her og nå.
Avtale.
Sa Lindsey at du ikke bakte? Hvordan er det engang mulig?
Jeg hadde aldri tålmodigheten til å måle opp alle ingredienser.
Du kan vel vise hvordan du lager din...
- Hva vant du James Beard-prisen for? - Gnocchi med eggeplomme og buljong.
Vis den, så viser jeg hvordan man lager sitronkaker i verdensklasse.
Det virker som en plan.
Jeg studerte til sykepleier mens jeg jobbet halvtid på sykehuset.
Jeg liker å ta meg av mennesker. Jeg måtte slutte siste året p.g.a. mamma.
Hun trengte pleie døgnet rundt.
Det er mye arbeid for en person. Når havnet hun på sykehjem?
Eller bodde hun hjemme hos deg?
Nei, hun bodde på sykehjem mot slutten.
Tenker du på å fullføre studiene dine?
Jeg står liksom ved et veiskille nå.
Jeg har tenkt på et annet karrierevalg.
- Utenfor sykepleien? - Min store lidenskap er å bake.
Jeg har alltid drømt om å eie et konditori i en liten pittoresk by.
- Jeg prøver kanskje på det en stund. - Du tar etter faren din.
Vil du prøve noen nye oppskrifter står kjøkkenet alltid til din disposisjon.
Takk!
Vi burde ta noen beslutninger her for bryllupet er snart.
- Red Velvet var min favoritt. - Men sjokolade er en klassiker.
Sitron og smørkrem blir sannsynligvis mitt valg.
Jeg liker alltid en god sitronkake.
Unnskyld, det er til meg. Jeg må stikke.
Det er forloveren min som henter meg for en utekveld.
Jeg elsker deg.
- Takk for middagen. - Ikke gjør noe jeg ikke ville gjort.
- Det var godt om jeg får si det selv. - Det var utsøkt. Takk.
- Jeg rydder unna. - Nei, Lindsey og jeg fikser dette.
I så fall tror jeg at jeg tar en spasertur.
- Det føles som jeg bare har spist i dag. - Det begynner å bli mørkt.
Ingen fare, jeg har mobilen med meg.
Jeg har tenkt, og jeg håper ikke du tar ideen ille opp.
Gjør det noe om jeg inviterer Sarah til bryllupet?
- Unnskyld, jeg burde ikke tatt det opp. - Nei, det er ikke...
Det kom bare litt uventet.
Hun har ingen egen familie nå.
Jeg føler nesten en plikt til å invitere henne til å bli en del av vår.
Du har rett. Tenk å få vite at man har familie etter at man har mistet alt.
Jeg vil ikke stille deg mot veggen. Bare lov å tenke på det.
Det trengs ikke. Hvis du vil ha henne der, så burde hun være det.
Du har arvet din mors godhet. For det er jeg evig takknemlig.
Men vet du?
Jeg bekymrer meg for at hun går der ute så sent.
- Jeg går ut og leter etter henne. - Jeg blir med!
Det er litt kjølig. Jeg henter jakken.
- Jim! - Sarah?
- Er du uskadd? - Noen prøvde akkurat å kjøre over meg.
Hva skjedde?
Jeg var ute og gikk og plutselig var en bil bak meg.
- Jeg klarte å hoppe unna. - Er du sikker på at de var etter deg?
- De så deg kanskje ikke. - Umulig. Den svingte mot meg.
- Så du bilen? Modell? Farge? - Det gikk fort.
Nå går vi inn. Du skjelver som et aspeløv.
Det er ikke sant.
Hvor skal du? Hallo? Du spøker med meg!
Kom tilbake!
Jeg tenkte å gjøre opp med forsikringen, men sjåføren kjørte av sted.
Jeg mener... Jeg trodde faktisk at han fulgte etter meg.
- Er du uskadd? - Ja, og bilen går utmerket.
Men Sarahs hendelse i går kveld... Hun sa den ikke slingret eller bremset.
Hun så verken merke eller modell, så vi vet ikke om det var samme bil.
Jeg vil gjerne at mekanikeren vår kommer innom og ser på bilen din.
- Det trengs ikke, bilen går bra. - Bare for å være på den sikre siden.
Det er mye, hva?
Mor, min søsters fortelling, bilulykken min i morges.
Jeg skal finne sjåføren. Han er i det minste skyldig i rømning.
- Tror du noen vil skade familien min? - Det kan være mistenkelig.
Vi venter fremdeles på at vitner til din mors ulykke skal stå fram.
Men ingenting har dukket opp ennå.
- Skal dere åpne igjen i kveld? - Ja.
Det blir ikke det samme uten mamma, men vi må gå videre.
- Det er i alle fall det alle sier. - Hold øynene åpne.
Jeg lar en patruljebil kjøre forbi gjennom uken.
Takk.
Konstabel! Har du hørt noe om Gavins bil?
Han har skrevet en anmeldelse, men han får nok ikke se den igjen.
- Faren er at den alt er demontert. - Det var likevel bare en skraphaug.
- Han har lenge trengt en ny bil. - En mekaniker ser på din i dag.
Sånn ja, gutter.
En Wagyukjøtt, laks og en ungkylling.
Bord 51!
To svin spesial.
Svinekjøttet klart. Kom an!
- Bank, bank. - Det er mye folk der ute.
Jeg vet ikke om de er her for maten eller sladderen.
Men ærlig talt bryr jeg meg ikke.
- Sarah passer godt inn. - Ja, hun er flink med gjestene.
Jeg tenkte at dere to kanskje kunne omgås litt med hverandre.
Vi holder på å bli kjent. Det tar litt tid.
Du virker bare så overveldet med arbeidet her og bryllupet.
Hva prøver du å si?
Jeg nevnte kanskje til henne at du skal prøve kjolen din i morgen.
Hun kan ha sagt at hun vil bli med.
Jeg kan ha antydet at jeg syntes det var en god ide.
Mamma skulle ha vært med.
Ja, det stemmer.
- Ja da, hvorfor ikke? - Er du sikker?
Ja.
Jeg skal begynne å se henne som halvsøsteren min, ikke en inntrenger.
Takk, skatt. Jeg må gå ut igjen.
Sarah?
Det er ikke fest om ingen knuser glass.
Jeg er så klossete. Jeg skal absolutt betale for flasken.
Det går ikke.
Hva er det?
Unnskyld meg. Var det en spesiell flaske?
Unnskyld, Lindsey.
Jeg burde ikke engang være her. Jeg er så rotete.
Du har skåret deg. Førstehjelpssettet er her inne.
Hvorfor er du så snill mot meg?
Fordi du er søsteren min.
Dessuten lurer på jeg om du vil bli med når jeg prøver brudekjolen min i morgen.
- Jeg kan trenge en mening til. - Det vil jeg gjerne.
Jeg henter bandasjen.
Hei!
- Oi, du skremte meg! - Unnskyld. Går det bra?
Jeg syntes at jeg så noen.
- Jeg ser ingen. - Glem det. Hva gjelder det?
- Mekanikeren min tok kontakt. - Om bilen min? Alt var vel ok?
Han sa at baklysene dine ikke virket i morges.
Han sa at kablene var kuttet med hensikt.
- Tror du at noen vil skade meg? - Hvem har tilgang til bilnøklene dine?
Bare... familien.
Om du merker noe rart så ringer du meg med en gang. Ok?
- Selvsagt. God natt. - God natt.
Du ser fantastisk ut. Den kler deg perfekt.
- Liker du den? - Ja, det gjør nok Gavin også.
Ingen mann kan ta blikket av deg i den kjolen.
Jeg setter pris på at du ble med.
Verken Gavin eller jeg har en stor familie.
Jeg flyttet akkurat tilbake hit og har ikke hatt tid til å få venner.
- Mamma og jeg planla alt selv. - Jeg er glad du inkluderte meg.
- Liker vi den? - Ja, den er perfekt.
- Kom med meg. - Jeg er straks tilbake.
Hun kommer straks.
Hva gjør du?
Jeg måtte.
Hva slags person tar på seg en annen kvinnes brudekjole?
Jeg mente ikke noe med det. Den hengte bare der...
Og du syntes det var en god ide å prøve den? Hva tenkte du på?
Den minnet meg om min egen kjole.
For et år siden var jeg forlovet.
Vi skulle gifte oss på sommeren.
Jeg hadde en kjole som lignet denne.
Alt var klart, og to dager før bryllupet forlot han meg.
Jeg var knust. Jeg tror at det var årsaken til at mamma ga opp.
Hun ville så gjerne se datteren gifte seg.
Jeg beklager virkelig det med forloveden, men dette er ikke greit.
Jeg vet. Når man blir forlatt ved alteret lurer man på om man får sjansen igjen.
- Det er klart du får. - Takk!
- Betyr det uflaks om noen andre prøver? - Det må det jo gjøre!
Hva slags person gjør det? Og så historien om å bli forlatt ved alteret.
Hvorfor skulle hun finne på noe sånt?
Jeg vet ikke, men det var jo beleilig. Hun har svar på alt.
- Og vinflaskene? - Det var en ulykke.
Var det? Hva gjorde hun med den flasken? Den står bak baren.
Den står ikke på menyen.
- Vi vet ikke om henne. - Hun har ikke noe å vinne på å lyve.
Nei, men hun gjør seg virkelig hjemme i pappas hus og på restauranten.
Han vil ha henne der. Det kan du ikke gjøre noe med.
Kanskje det.
Vent. Jeg vil at du prater med Jim.
- Om hva da? - Restauranten.
Han har antydet at jeg skal bli partner og nå later han som ingenting.
Om det handler om aksjeandeler må du faktisk prate med ham.
Jeg gjorde det, Lindsey. Og nå stenger han meg ute.
Jeg kunne ha åpnet eget i fjor, men han sa han skulle ta seg av meg.
Jeg er glad du ble, ellers hadde jeg aldri møtt deg.
Jeg mener alvor.
Jeg vet ikke hva der sa, men har han lovet å ta seg av deg, så gjør han det.
Ok? Vi ses senere.
Hva gjør du?
Du skremte meg! Jeg hadde ingen ren servitørskjorte, og pappa...
Jim sa at jeg kunne låne av deg. Jeg fant ingen med en gang.
Jeg burde ha ringt, men jeg hadde det travelt.
- Takk. - Spør neste gang.
Jeg skal gjøre meg klar.
- Tre ganger på en uke, konstabel. - God morgen.
Har du et øyeblikk?
Jeg har kanskje et vitne.
Noen så en bil kjøre veldig fort omtrent da Annie ble påkjørt.
- Hvorfor trer de fram nå? - Mine menn gikk fra dør til dør.
- Iblant kobler de ikke sammen ting. - Så de nummeret?
Nei. Det er ganske mange biler i fylket som stemmer på beskrivelsen.
- Men vi jobber oss igjennom listen. - Det er i alle fall et spor.
Takk for at du holder oss informert. Har du noe på føreren som kjørte på meg?
Han er ikke dømt for noe før. Han stakk fordi han ikke hadde forsikring.
- Det var altså en ulykke? - Han sa at baklyset ditt var ødelagt.
Om du kommer på noe, kanskje noen som har forfulgt deg, misfornøyd personale...
Noen som kan tenkes å ville skade familien din, da skal du ringe meg.
Jeg lover.
Og vær forsiktig.
Er alt i orden?
Det var politien som etterforsker mammas sak.
- Kaffe? - Takk.
De kanskje har et spor til bilen som kjørte på henne.
- Det er vel gode nyheter? - Det er noe.
Det er best at jeg går. Jeg har noen ærender før jobben.
- Vil du ha selskap? - Nei! Jeg...
Jeg setter pris på tilbudet, men det er privat.
Hei, sexy.
- Hei, Gavin! - Jeg trodde at du var Lindsey.
Jeg antar at vi ligner hverandre litt. Vi slekter vel på pappaen vår.
- Hva gjør du her? - Jeg hørte om bondens marked i dag.
Jeg var nødt til å se på det og få inspirasjon til bakingen min.
- Kjøper du råvarer til restauranten? - Ja.
Vi fokuserer på sesongmenyer, lokalprodusert og økologisk.
Lindsey har ikke tålmodighet til å gå omkring med meg og finne skatter.
Disse er fantastiske. Jeg burde ha sett at du ikke var henne.
Se, rosa sitroner!
Jeg følger en kokk på Instagram som prater om hvor fantastiske de er.
Men de er umulige å finne i butikker.
- Hei, Mike. - Godt å se deg igjen!
- Jeg har aldri brukt dem. - De er søtere og mindre beske.
De er perfekte i desserter. Jeg vil gjerne prøve dem i mine sitronkaker.
Nei, nei, nei. - Mike, sett dem på regningen min.
- Takk! - Ja.
Hvorfor ble du sykepleier og ikke konditor om du elsker det så mye?
Mor likte det ikke. Hun sa at sykepleier var et trygt yrke.
Baking er en hobby, ikke en karriere.
Foreldrene mine aksepterte det ikke heller, men mat er livet mitt.
Men du gjorde det likevel.
Jeg leste en artikkel om at du var et vidunderbarn i kjøkkenet.
Du begynte som oppvasker da du var 15 og jobbet deg oppover.
Jeg er så imponert av deg.
Jeg ønsker at jeg hadde selvtilliten din.
Du burde virkelig vare på på din lidenskap for baking.
Hvis dine sitronkaker er så gode som de høres ut
kanskje de de plass på vår dessertmeny.
- Kan du gjøre det? - Jeg er ikke eier ennå...
Jim og jeg lager menyen sammen. Han vil sikkert ha med dine skapninger.
Det hadde vært fantastisk. Du får meg til å føle meg som en del av familien.
Det er Gavin. Legg igjen en beskjed.
- Lindsey? - Ja.
- Hvordan føler du deg? Du ser fæl ut. - Jeg vet ikke.
Jeg tror at jeg fikk ut alt. Jeg er ok.
Du ser ikke ok ut. Ta fri resten av dagen, jeg ber Sarah dekke for deg.
- Nei, jeg... - Det er brûlée, ikke frambée.
Han visste ikke hva forskjellen var. - Skatt, føler du deg bra?
- Nei, jeg prøvde å ringe deg. - Unnskyld, jeg dro til markedet.
Jeg har ikke sett den.
- Jim, jeg kjører henne hjem. - Bra.
Nei, jeg klarer det selv.
Gavin, hva gjør jeg med matvarene?
- Er du fremdeles her? - Jeg liker å være til sist.
Det viser at du bryr deg om personalet. Det liker jeg.
- Og hvorfor er du igjen? - Jeg liker stedet.
Restauranten føles som det eneste stedet i verden der jeg faktisk hører hjemme.
Jeg skjønner.
Dette pleide å føles som et andre hjem for meg.
Det kan bli sånn igjen.
Hvordan det?
Jeg har store planer for dette stedet, Gavin.
Og du inngår i de planene. Stoler du på meg?
- Burde jeg det? - Jeg vil aldri forråde deg.
- Føler du deg bra? - Ja. Det var bare et mareritt.
- God natt. - God natt.
- Jeg ble urolig. Hvordan har du det nå? - Bra.
Jeg spydde i tre timer, men nå merker jeg ingenting.
Hva er det?
- Jeg hadde mye tid til å tenke i går. - Og?
- Har du merket noe annerledes med Sarah? - Håret hennes?
Hun vil se ut som du. Det er en kompliment.
- Hun har ålet seg inn i livet mitt. - Hun vil være en del av familien.
- Hun rotet gjennom rommet mitt. - Det fins sikkert en forklaring.
Ikke si det lyder sprøtt, men det føles som om hun prøver å ta over livet mitt.
Du, hun og pappa kan prate om mat og baking.
Og nå skal hun være med i planleggingen av menyen.
Jeg trodde ikke at du var interessert i det.
Du har ikke engang spurt.
Ja, men vi har spurt Sarah.
Magefølelsen min sier at hun skjuler noe.
Du overreagerer. Du ville likt henne om du bare gir henne en sjanse.
Hva tror du jeg har gjort? Jeg har inkludert henne i alt.
- Likevel føler jeg meg ekskludert. - Ekskludert?
Du vet nok ikke hvordan familien din kan være. Jeg føler meg iblant ekskludert.
- Jeg tror at hun lyver om bilen. - Hvorfor skulle hun gjøre det?
Jeg vet ikke. Sympati? Pappa ble helt fra seg etter det.
Er det ikke rart at hun ikke vil gå tilbake til sitt gamle liv?
Hun har kanskje ikke noe som er verdt å gå tilbake til.
Prøv å være litt mer støttende, i det minste for Jims skyld.
Jeg må tilbake til restauranten. Vi prater siden.
Du har ingen bilder av meg. Du vil kanskje henge opp noe.
Du har rett. Det har jeg ikke.
Takk.
Jeg finner et bra sted for det i dag.
Vi har bare gjort noen forandringer for restauranten.
Lindsey!
Jeg vet hva jeg så! Det var ikke vennskapelig, det var intimt.
- Jeg ville aldri gjort sånn. - Hva hadde Gavin å si?
Hva tror du? At jeg tolket situasjonen feil.
- Kan du ha feiltolket situasjonen? - Nei! Jeg vet hva jeg så.
- Her kommer Sarah. - Jeg orker henne ikke nå.
Jeg går og legger meg.
- Vi må prate, Lindsey. - Hva er det å si?
- Det var ikke som det virket. - Jeg har øyne! Jeg vet hva jeg så.
- Ingenting skjedde. - Jeg orker ikke prate om dette nå.
- Du må gå. - Vær så snill, ikke steng meg ute.
Jeg elsker deg. Vi skal snart gifte oss, og dette er...
Har du tatt av deg ringen?
Jeg syns bare at vi kanskje går for fort fram.
Med tanke på alt som har hendt, mamma og Sarah...
- Det har blitt litt for mye. - Jeg er lei for det.
Men du skal vite at jeg ikke vil være med Sarah.
Det er bare deg jeg vil ha.
Eller så vil du ha restauranten, og Sarah er billetten din dit.
- Hvordan kan du si sånt? - Jeg klarer ikke dette nå. Gå.
- Er du ok? - Som om du bryr deg.
Jeg bryr meg. Det fins ikke noe viktigere enn familien.
Du har en rar måte å vise det på.
Det er ikke noe mellom meg og Gavin. Han viste meg bare noen... teknikker.
Er det det de kaller det nå for tiden? Teknikker?
- Jeg ville aldri såret deg, Lindsey. - Bare la meg være!
Vi ses på jobben!
- Jeg er bekymret for deg, Lindsey. - Ikke gjør det. Jeg har det bra.
Har du fått en sjanse til å løse problemene med Gavin ennå?
Vi har hatt noen slitsomme uker å komme oss gjennom, skatt.
Men vi gjør det sammen. Jeg er her for deg.
Gavin er her for deg. Sarah er også her for deg, om du lar henne være det.
Du har rett. Det har vært tøft.
Jeg innså ikke hvor mye tid jeg trengte for å sørge og bearbeide alt.
Jeg vet det.
Hadde det ikke vært for deg, restauranten, Gavin og Sarah
tror jeg ikke at jeg ville orket å fortsette.
Ja, det har vært tøft.
Sarah har lovet å hjelpe til om du vil ta litt fri.
- Gi henne jobben min i stedet. - Hun kan ikke gjøre jobben din.
Det er det ingen som sier. Men du har det ikke bra.
Jeg liker ikke å se deg sånn.
Pappa, er det ikke rart at hun ikke har noe liv å vende tilbake til?
Jeg tenkte at hun satte livet på pause for å bli kjent med oss.
Dere to begynte å nærme dere hverandre.
Jeg vil ikke se det raseres nå. Skatt, ta fri i morgen.
Det er vår roligste dag. Ta tid til å fokusere på deg selv. Ok?
Hvis det er hva du vil, så gjør jeg det.
Jeg har alltid bare villet det som er best for deg.
Lindsey.
Du kan ikke fortsette å ignorere meg.
- Jeg ignorerer deg ikke. - Du må høre på meg.
Avlys bryllupet om du vil, men jeg vil ikke gi deg opp.
Fra øyeblikket jeg så deg, visste jeg at du var den eneste jeg ville ha.
- Jeg trenger bare mer tid, Gavin. - Og jeg trenger deg.
Jeg trenger deg, Lindsey.
- Kom hjem med meg i kveld. - Ikke i kveld. Ikke i kveld.
Hei! Slipp henne!
- Jeg løper etter ham. - Nei, bli her hos meg.
- Er du ok? Er noe brukket? - Nei.
Kan du reise deg? Vi kjører deg til sykehuset.
Ikke noe sykehus. Vær så snill?
- Jeg har det bra, jeg har det bra. - Nei, du blør!
Det er bare en skramme. Vær så snill, kjør meg hjem.
Til hjemmet vårt.
Ok.
- Vi må ringe politiet. - Nei, ikke i kveld.
- Politien som etterforsker din mors sak? - Jeg ringer ham i morgen.
Hvem ville gjøre dette mot deg? Samme person som gikk løs på Sarah?
Vent, vet du hvem som angrep deg?
- Jeg har mistankene mine. - Si hvem. Si hvem så dreper jeg dem.
Du er den viktigste personen i livet mitt.
Jeg vil ikke tillate at noe sånt skjer igjen.
Alt har gått galt siden Sarah dukket opp.
Ja, jeg begynner å være enig med deg i det.
- Jeg vil fortelle deg noe. - Ja, du kan fortelle meg alt.
Husker du dagen da jeg var syk?
Ja, du hadde magesyke eller noe.
- Jeg tror Sarah la noe i kaffen min. - Tror du at hun forgiftet deg?
Kaffen var det eneste jeg drakk før jeg begynte å kaste opp.
Rett etterpå fikset hun håret sitt så det så ut som mitt.
- Så fant hun meg på bondens marked. - Det er en ting til.
Trafikkulykken jeg var innblandet i. Gomez sa noen hadde sabotert baklysene.
Mekanikeren hans sa at noen hadde gjort det med hensikt.
Hun visste kanskje at jeg var allergisk mot kanel, og ga meg kakebiten.
- Du syns vel at jeg er gal? - Nei... Nei, det gjør jeg ikke.
Mener du at Sarah står bak alt? Hvorfor vil hun skade deg?
- Det har jeg ikke funnet ut ennå. - Hva vil du gjøre med det?
Jeg vil sjekke noe i morgen, før jeg peker på henne.
Det er farlig å konfrontere henne, om det du sier er sant.
Jeg har hennes hjemmeadresse. Det ligger bare en time unna.
- Jeg vil se hva hun etterlot. - Ikke alene.
Ikke alene.
Du er ikke alene. Vi gjør dette sammen, som et lag.
Kom an, kom an.
Jim, jeg trenger din hjelp.
Ok. Nei, jeg drar nå.
Er alt i orden?
Ja, alt er under kontroll.
Jeg må ut en liten stund, men du klarer deg vel selv?
Ålreit, jeg er straks tilbake.
Du skulle ha ringt i går kveld, når hun var i sikkerhet.
- Jeg vet det. - Noen angrep henne fysisk!
- Du burde ringt politiet. - Jeg ville det, men Lindsey sa nei.
Hvorfor drar hun til Sarahs hus? Hva tror hun at hun skal finne der?
Svar! Hun søker svar.
Sarah er så vag om fortiden. Hun har glidd inn hos oss så enkelt.
Helt siden hun kom har Lindsey kommet ut for ting. Riktig stygge ting.
Er ikke det rart?
Hallo?
Gavin, jeg har funnet bilen din. Den er ved Sarahs hus.
Hva gjør bilen din her? Du må komme...
Det er blod på støtfangeren. Jeg ringer Gomez.
Jim, kjør fortere.
Hallo, søster.
Det var deg!
Det var den beste biten - å bruke din forlovedes bil for å drepe moren din.
Hold deg unna!
Du er tøff, Lindsey. Jeg har virkelig anstrengt meg for å drepe deg.
- Du tuklet med bilen min. - Jeg går en tur.
Jeg kuttet baklysene, men rakk ikke ødelegge bremsene før du dukket opp.
- Det er kjølig ute. Jeg henter jakken. - Jim!
- Ingen prøvde å kjøre over deg. - Selvsagt ikke. Jeg måtte finne på noe.
Jeg prøvde å få det til å se ut som en ulykke.
Og kaffen?
Skyldig.
Jeg lyktes nesten med det. Men du drakk ikke opp alt.
Er alt i orden? Kaffe?
- Jeg lyktes nesten med kaken. - Du visste det.
Jim fortalte om din kanelallergi den morgenen.
Og overfallet? Var det også du?
- Ops. - Du er gal!
Du aner ikke hvor lenge jeg har ventet.
Mamma lot meg ikke kontakte Jim mens moren din levde.
Si hva man vil om moren min, men hun holdt ord.
Hun håpte nok at han en dag skulle komme tilbake til henne... oss.
- Men det gjorde han ikke. - Drepte du henne også?
- Det ville jeg aldri gjort. - Men du drepte min!
Hun var så frisk og livlig. Jeg hadde vært gammel før hun strøk med.
- Hvorfor? - Du hadde livet jeg fortjente.
Men vi slapp deg inn i familien og våre liv.
Forstår du ikke? Jeg vil ikke dele dette med deg.
Du fikk leve det livet jeg burde ha fått.
- Du slipper aldri unna med dette. - Det gjør jeg.
- Ingen vil noensinne å finne deg. - Du kan ikke mene det?
Jeg får ditt gullkantede liv. Når Gavin innser at du har forlatt alt
så blir han også min.
Du er jo gal! De vil lete etter meg. De tror ikke at jeg bare stakk.
Jo, når jeg forteller at du ikke ville leve dette livet lenger.
Lindsey, det er meg!
- Sarah er her. Hun prøver å drepe meg. - Pappaen din er med.
- Jeg ba ham lete etter deg. - Vi må finne ham.
Sarah, legg ned baseballtreet så vi kan prate om dette.
Du måtte ødelegge alt.
Nei! Nei!
Sånn ja, det ordner seg. Jeg skal sørge for at du får all den hjelp du trenger.
- Det skulle ikke ende sånn. - Jeg vet det, jeg vet det.
Det ordner seg, elskling.
Jeg skal sørge for at du får alt du trenger.
Jeg er lei for det, Lindsey. Jeg burde aldri tvilt på deg.
Du kunne ikke ha visst det.
Kan vi dra hjem nå?
EN MÅNED SENERE
Norske tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad Ordiovision Group