ALKHALLAT+
Turky, nevíš, kde mám náramek?
- Jak to mám vědět? - Neviděl jsi ho?
- Ne. A příště klepej. - Ach jo.
Mami, pojď sem. Pojď mi to spravit.
Nemám to tady moc volné?
- Kdepak, zlato. - Určitě ne?
- Rychle, je to daleko. - Parfém!
- Teď ne. - Nekvákejte tam a dělejte!
- Opatrně! - Neboj se.
- Rychle! - Vydrž, už běžím.
Na vykecávání není čas! Čeká nás dlouhá cesta!
- Pořád budou vykecávat. - Už můžeme jet.
Vám je to jedno, ale mě čeká 100 kilometrů za volantem.
- Co ještě děláš? - Malý moment.
- Hni sebou! - Musím se něčeho napít. Mám žízeň.
Dělej, Saúde.
No tak, Saúde. Pospěš si.
- Ahoj. - Ahoj.
- Tak pomůže mi někdo? - Příští svatba bude tvoje.
To radši ne.
- Matko! - Proboha.
- Co pořád děláš? - Ještě si potřebuju odskočit.
- Pospěš si, ať můžeme vyrazit. - No jo.
- A popožeň ostatní. - No jo.
Matko! Kde mám kalhoty?
Zavři ty dveře!
Rychle! Musíme vyrazit! Pospěšte si!
- Co zas? - Neviděl jsi moje kalhoty?
Jaké zase kalhoty? Já ti je nehlídám.
- Co hledáš? - Kalhoty.
Vždyť máš být dávno oblečený!
V tomhle domě není ani trocha soukromí.
- Přestaňte žvanit a hněte kostrou! - Mami!
Mami, nemůžu najít ten náramek! Pojď mi pomoct!
I ve svatební den na mě všichni kašlou!
Našel jsem ty kalhoty, mami!
- Jdu se oblíknout. - Nezapomeň nám to říct.
Co jsem komu udělal? Za co mě trestáte?
Dělejte!
No jo. Jen klid, tati.
To je ojetina, nebo funglovka?
Ty hajzle!
Jeď.
- Kde je Faysal? - Už běží. Rychle, startuj!
Stůj!
Povídám, stůj!
Ty šmejde!
Pomozte mi někdo!
Jen počkej, až tě dostanu!
Zloděj!
Chyťte ho! Je to zloděj!
Faysale, podej mi ruku!
Ty hajzle!
Zastav.
- Faysale, podej mi ruku. - Dělej!
- Zastavte, nastoupím. - Zastav!
- Nemůžeme! Poběž blíž! - Pomoc!
- No tak! - Nezpomaluj!
Jeď dál. Šlápni na to.
Zloději! Tamhle!
Vy parchanti!
Znám vaše ksichty!
- Hej! Co to děláš? - Já vám ukážu!
To není na tebe, ale na toho za tebou!
Nezpomaluj! Jeď dál!
Přestaň, ty parchante!
- Zpomalte! - Přidej!
Ještě kousek! Chyť se mě!
Podej mi ruku, Faysale. Panebože!
Naser si!
Šlápni na to, Yehio.
Zasekla se převodovka!
Dělej, už je u nás!
- Kam jedete? - Rychle!
- Šlápni na to! - Kam jedete?
Co na mě tak čumíš?
Promiň, kámo.
A mám tě. Dostal jsem tě, ty hajzle. Ani se nehni.
Říkal jsem, že tě dostanu.
Musel jsem kvůli tobě utíkat.
Opovaž se zdrhnout. Tady budeš sedět.
- Teď si ho pěkně podáme. - Vrať se dovnitř.
Půjde do basy, parchant.
Dřív přijet nemůžeš?
Čeká nás dlouhá cesta. Jedeme na svatbu.
Já s tím nic neudělám.
Jo.
Dobrá, to nevadí.
To nevadí. Nějak si poradím.
Tati, nezastavuj před vchodem0.
Před vchodem ne. Kousek popojeď.
VCHOD PRO ŽENY
- Ticho, jsme tady. - Jeď dál.
- Máme zpoždění! Vyskoč!
- Panebože. - Dělejte.
- Rychle. - Vysedej.
- Ať můžeme jet. - Pospěš si.
- Klid. - Jsem otec nevěsty.
To je nevěsta! Pusťte nás!
- Blahopřeji. - Jeď.
Pohyb.
Přivažte ho k sedadlu a pojďte.
- Takhle nikam neutečeš. - Kam bych utíkal?
Zatraceně. Prevít jeden.
Říkal jsem mu, že se mě má držet.
Jenže on se pustil.
Ani nevím, jak se to semlelo.
Sklapni už.
Říkáš mi to už po sedmé.
Jen ti vysvětluju, že jsem ho nestrčil.
Co teď? Vždyť on je odepsaný.
Nemá ani rodinu, která by ho hledala.
Půjde za katr. Měli bychom se zdejchnout.
Za katr?
To nás ale může při výslechu napráskat.
Jestli jim řekne naše jména, je s námi ámen.
Ale ne!
- Vítejte. - Jak se daří?
Máte velké zpoždění.
Nějací prevíti nám ukradli kola od auta.
Jednoho jsme ale chytili.
Dali jsme mu co proto, svázali ho a předáme ho policii.
- A pak? - Pověz mu to celé.
Šel si zakouřit a načapal ho u auta.
- Ale ne. - Ano.
To je ta dnešní mládež, Abú Muslehu.
Nese se čaj. Dáš si, Abú Muslehu?
- Máš bazalkový? - Ne, ale přinesu.
Přines mu bazalkový čaj.
- Díky. - Už stárnu.
- Ale jdi, Abú Muslehu. - Díky.
Tak jsme tady. Co budeme dělat dál?
Ty jsi šéf. Jaký máš plán?
Jasně.
Já jsem šéf.
Musíme se rozdělit.
Rozdělit? Jsme marní, i když jsme spolu. Natožpak každý zvlášť.
Jenom na chvilku. Zajistíme všechny vchody a východy.
Vchod je tady jen jeden.
No jo. Máš pravdu.
Poslyš, tuhle první misi povedeš ty.
Tuhle misi.
A budeš mě poslouchat?
Budu ti říkat, jak ji máš vést.
Tak jo.
Musíme splynout s davem.
Bohužel trochu vyčníváme.
No jo, taky jsme se mohli líp voháknout.
Ty jsi v pohodě.
Vůbec sem nezapadám. Nevypadám jako ostatní.
- Můžeš se laskavě držet plánu? - No jo. Zmlkni.
- Počkej tady. - Jdi. A hlavně klid.
Zdravíčko.
Co to máš na sobě?
Říkal jsi, že máme splynout, tak splývám s obsluhou.
Podívej se na mě. V tomhle chceš splynout? Vždyť je to lamé.
Jen na sebe upozorníš.
A co teprve ty v tomhle šátku?
Půjčil mi ho jeden kluk. Za pajcku.
Tys mu za něj dal 50 rijálů? Strhnu ti to z podílu.
- Roznes čaj. Rychle. - Jo. Jasně.
Pojď sem.
Co je?
Kéž by byl otrávený.
Idiote!
Nechte toho, spratci! Přestaňte!
Zloději!
Alláh tě ztrestá, zloději!
Vypadněte! Nechte toho!
Parchanti nevychovaní!
S cukrem, nebo bez?
Ten je bazalkový.
Ten mi nechutná.
Bazalkový čaj.
Tati?
To nejsem já.
- Tati. - Proč si místo toho…
Nedal byste si raději kávu?
- Tati! - Dobrý Bože.
Stůj při mně.
Tati!
Nerušte otce.
Dopřejte mu trochu…
Proč se třeseš?
Ale… to nic.
- Na zdraví. - Tati!
- Omluvte mě. - Jistě.
Copak? Co se děje?
Má bazalkový čaj. Nedáš si?
Kvůli tomu mě rušíš? Nechci.
Ano, bazalkový. Dejte si.
- Nechce? - Díky.
- Ani ty? - Ne, díky.
- Dobrá. - Nechceš si sednout?
Ahoj.
Tys mě ale vylekal.
Hele, kluku…
- Tohle není vtipné. - Koukej.
- Bojíš se? - Neblbni!
Neboj. Mám ho pustit?
- Nech toho! To není vtipné! - Je to vtipné.
Mlč. Už ani slovo. Jestli cekneš, pustím ho.
Povídám, že to není vtipné!
To jsme ho ale pěkně vystrašili!
- Jo, vypadal srandovně. - Hezky jsme mu to nandali.
Faysale.
Rychle.
- Co tady děláš? - Dělej.
Rychle. Polez ven.
Kdybych mohl, tak tady nesedím, idiote.
Otevři ty dveře. Rychle, než někdo přijde.
Ne.
Proč ne?
Omluv se.
- To myslíš vážně? - Ano.
Omluv se.
Promiň, že jsem tě nazval idiotem.
To je první omluva.
Teď ta druhá.
Jaká druhá?
Tenkrát na odpočívadle.
Co se stalo?
Vážně to budeme teď rozebírat?
Prostě se omluv. Řekni „promiň“ a je to.
Začíná hostina.
Všichni dovnitř, prosím.
Pospěšte si.
Velká gratulace k jejich sňatku, Abú Muslehu.
- Děkuji. - Ovšem.
Nechceš přivést na večeři i toho vašeho chlapíka?
- Toho zlodějíčka? - Ano.
- To myslíš vážně? - Jo. Bude legrace.
No tak jo. Turky!
Omlouvám se. A teď otevři.
Říkej mi jménem.
Na to teď není čas, ty skrčku! Otevři!
Dobře. Tak jo. Uhni.
Co blbneš?
Prostrč dovnitř ruku!
- Tak jo. - Proboha!
Hej.
- Kam jdeš? - Promiň.
Tady je.
Odvaž ho.
Počkej. Ty ruce mu nech raději svázané.
Tak povídej. Líbí se ti, kam až ses dostal?
Vážně se dnes ještě kradou pneumatiky?
Jak vidíš, tak ano.
- Svatá prostoto. - Ještě mu od nich smrdí ruce.
- Dal jsi to auto do pořádku? - Jo, skoro.
Takový třínápravový přívěs je pro tebe asi velkým lákadlem, co?
- Má talíř? - Ano, má.
Nerozvazuj ho. Ať jí se zavázanýma rukama.
Pusť se do toho i bez rukou.
Normálně by ti je totiž usekli.
Usekli! Tak zní právo šaría.
Ruce pryč.
Pak bys musel žít jako had.
Z toho, co vím já,
se už dávno ruce nesekají.
Jsi jeho advokát? My to přece víme.
Jdi si po svých.
A ty nám hezky pověz, proč kradeš zrovna pneumatiky.
Moje pneumatiky!
Jak víte, že jsem advokát?
Co prosím?
Studoval jsem právo.
Ve skutečnosti nemáte pravdu.
Že nemáme pravdu? Tenhle chlap nás okradl.
Ukradl nám pneumatiky. V čem nemáme pravdu?
Možná vám ukradl pneumatiky.
Spáchal zločin, půjde na pár let do vězení.
Pak bude propuštěn. Jenže vy jste ho unesli.
Unesli?
Naložili jsme ho do auta.
Postarali jsme se o něj.
Dali jsme mu najíst. To není únos.
On má rodinu.
Je dost pravděpodobné, že se s vámi budou soudit o odškodné.
Za psychickou újmu, kterou jste mu způsobili.
Může vám tady umřít.
Pak by se jednalo o vraždu.
Přesně tak.
Abú Muslehu, co budeme dělat?
Měli bychom ho rozvázat.
Rozvázat?
Ano, tati. Rozvažme ho.
Nespěchej. Musíme to promyslet.
- Rozvažme ho. - Co tady řešíte?
Nejsme v džungli.
Máme přece zákony. Tohle je jasný případ.
S každou minutou se vaše vina prohlubuje.
Má pravdu. Pojďme ho rozvázat.
Rozvaž ho.
- Mám? - Já pouze interpretuji.
Jen interpretuji zákon.
Děkujeme vám za informaci, pane advokáte.
- Tohle jsme nevěděli. - Tati.
- Co je? - Už jsou tady.
Ať jdou dovnitř.
Ať jdou dál.
- Abú Mohamed. - Mohamed?
Ještěže přišel dřív, než jsme začali jíst.
Promiňte. Musím…
Počkej. Kam jdeš?
Jestli se hneš, řeknu jim, že jsi můj komplic.
Jde sem.
- Vítej, Abú Mohamede. - Blahopřeji.
- Děkuji. - Ať jim to klape.
Díky. Tohle je otec mého zetě.
- Blahopřeji. - Abú.
- Zdravím. - Můj nový tchán.
- Zdravím. - Těší mě.
- Jak se vede? - Moc vás zdravím.
- Vítejte. - Těší mě.
- Zdravím vás. - Moc mě těší.
- Který to je? - Ten v tom pyžamu.
Ber ho, Hassane.
Počkejte, ne tak rychle.
- Ale… - Opustím Turkyho matku…
Přísahám, že ji opustím, jestli se s námi nenajíš.
- Dobrá. - Musíš.
- Buď naším hostem. - Díky.
- Jdeš právě včas. - Posaď se u nás.
- Já zatím budu hlídat. - Děkuji.
- Jste u nás velmi vítáni. - Díky.
- Jen si dej. - Děkuji.
- Je to pro nás ctí. - Pro mě je to ctí. Vypadá to skvěle.
To všechno Abú Musleh.
Výtečné jehněčí.
- Panečku, to je pošušňáníčko. - Prvotřídní masíčko.
- Je krásně měkké. - Přesně tak.
A ta barva! Vypadá jako drůbeží.
Jak velkorysé, sedět se zlodějem u jednoho stolu.
Se zlodějem a jeho advokátem.
S oběma.
Jejda.
Vy jste advokát?
- Ano. - Nejsem. Kdo to říkal?
- Vodu. - Jistě.
Vy jste to říkal.
Ne, já nejsem…
Podejte mi tahini.
Já jsem jen spořádaný občan.
Máte kancelář? Všichni jsme spořádaní.
- Můj zesnulý otec… - Budiž mu země lehká.
On chodíval…
Otec byl právník?
Chodíval k soudu. A já tam chodil s ním.
Takže je to jen koníček?
Moc toho nevím.
- Máte legitimaci? - Jsem Saúd.
Osvědčení advokáta.
- Průkaz. Máte? - Osvědčení, že jste právník.
Mám. Jistě.
Tvrdil nám, že se dopouštíme únosu a vraždy.
- Kdo? Vy? - Říkal to.
- Tvrdil to. - Kdepak.
Jen jsem nezávazně konverzoval.
Celý večer nám tady věší bulíky na nos.
Prý nás zažalují.
Prý nám s každou minutou hrozí vyšší a vyšší trest za vraždu.
- Počkejte. - Chtěl, abychom ho rozvázali.
Prý pácháme zločin.
- To že řekl? - Ano.
S každou minutou?
- Ano, s každou minutou. - Ne.
Je to zločinec. Všude by ho potrestali.
Naprosto s vámi souhlasím.
Kdybyste mohli nahlédnout do mého srdce, viděli byste lásku a respekt k právu.
Takže nejste na jeho straně?
- Nejsem. - Ale jste.
- Řekl, že ho máme rozvázat. - Ano.
- Vážně. - Řekl to.
- Prý to je únos. - Tak moment.
Prý jsme zločinci.
- To řekl? - A vrazi.
Prý hraje čas proti nám.
- Tak tak. - Ano.
Prý jsme zločinci.
- Únosci. - Ano.
Řekl doslova „únos“.
Prý za to budeme pykat.
Tak tak.
Co to dělá?
Takoví jako on by měli dostat bičem.
To není vaše starost. Vůbec se ho nedotýkejte.
Proč myslíte, že jsme tady? Abychom sjednali pořádek.
Vy ho nesmíte bít.
Čekají na mě rodiče.
- Gratuluji. - Děkuji, drahý.
- Alláh s vámi. - Amen.
Ty dáš bohatství, ona dá potomstvo.
Díky moc. Vítejte.
Omlouvám se. Ta fotografie moc nevyšla.
Prosím.
Je mi opravdu velkou ctí.
- Blahopřeji. - Děkuji. Moc si toho vážím.
Pojď sem.
- Ať se daří. - Díky.
Co to děláš?
- Klid. Splývám se ženichem. - Splýváš, jo?
Našel jsem Faysala.
- Tak pojďme pro něj. - Je pozdě.
- Chytili ho. - Ty jsi takový…
Ty že jsi vůdce? Dostali tvého parťáka.
Odteď tady velím já.
Sleduj, jak se to dělá.
Pojď mi ukázat, kde je.
Kde je?
Je tady policie.
Možná budeme muset změnit taktiku.
Musíme se rychle vrátit k autu.
- Okamžitě. - Nerozumím. Proč jako?
Součástí plánu bylo zjistit, jestli je tady policie.
- Ty se bojíš? - Ne. Já se nebojím. Nejsem dítě.
Prostě jdi do auta.
Děkuji.
Jsi velmi štědrý, Abú Turky. Díky moc.
Počkej. Ještě si musíš dát dezert.
- Moment. - To je od tebe moc laskavé. Díky.
Seď. Přece neodejdeš bez dezertu.
- Počkej. Řekni mi, jaký je plán. - Žádný plán neexistuje. Utíkáme.
Odjedeme na sever města a potom…
Skvělý plán. Nemůžeme utéct.
On nás práskne a najdou nás.
Já nechci jít do vězení. Alláhu, stůj při mně.
Hej, ty!
Kde mám šátek?
- Nechal jsem ho uvnitř. - Kde? Je nový.
Fajn, dej mi deset minut.
Nedám ti ani vteřinu.
- Tak… - To stačí, kluku.
- Jdi si hrát! - S vámi nemluvím.
Zmiz, ty skřítku. Upaluj!
Řeknu to mámě.
Řekni to mámě, tátovi i policii! Ale hlavně už vypadni!
Cože? Policii?
Hej, kluku! Policii ne! Jenom tátovi!
Nepřestal jsi kouřit?
Kdepak. To sis mě asi s někým spletl.
Chci říct…
- Co se to děje? - Tady.
- Nevím. Jde to z dámského salonku. - Hassane.
Ustupte, prosím.
- Zajisti dveře. - Ustupte.
- Z cesty, prosím. - Uvolněte cestu.
Jsem bratr ženicha. Ustupte.
- Ať někdo zkontroluje… - Ustupte.
Uklidněte se!
Nevím, jak se dostal dovnitř!
- Kdo? - Kdo?
Telefonoval jsem s matkou. Nevšiml jsem si ho.
Kdo je to?
Neznám ho! Přísahám, že ho neznám!
Nazdar, bratře.
Konečně tě můžeme dostat ven.
Naser si, hajzle.
Co do mě strkáš?
Proč do mě strkáš?
- Dost! - Já do tebe?
Ty nevidíš, co pro tebe dělám?
- Teď není čas. - A ty!
- Proč jsi mi dal facku? - Bylo to pro tvé dobro.
- Ty mlč! - Můžeme se uklidnit?
Jdeme.
Jsme tady kvůli tobě.
Už ani slovo.
- Vyřídíme si to později. - Proč později?
Teď máme dost času.
Co děláš? Chceš nás přejet, idiote?
Já kvůli tobě vynadal dítěti.
A já musel všem blahopřát, aby nás neodhalili.
Oba jsme se obětovali. Počkej, já vynadal dítěti.
My oba. Byl to můj plán.
Už zase začínáš? To nebyl tvůj…
Končím s váma oběma. Větší kretény jsem ještě neviděl.
- Jen si posluž. - To myslíš vážně?
Ty jeden nevděčníku.
Nejdřív žadoníš, že potřebuješ zachránit, a teď tohle?
Jsi jako malý kluk. Ani poděkovat neumíš.
Aspoň poděkovat bys mohl.
To mě podrž.
Tolik povyku kvůli ještěrce.
No, hlavně že jsme ji chytili.
Mám ho. Chtěl utéct.
Máte zatykač?
- Cože? - Zatykač.
Máme zatykač. Pojď.
- Pojď sem. - Já?
- Já tady obsluhuju. - Máte zatykač na moje jméno?
Pojďte.
Já tady roznáším kávu a čaj.
- Jo. Kafe by bodlo. - Dobře.
- Ve jménu Alláha. - Ale já nic…
- Jen si to představte. - Hrůza.
Nastupte si.
Dej mi cigaretu.
KDO POD ČEPICÍ MÁ, AŤ K VLASTNÍMU PROSPĚCHU TOHO UŽÍVÁ
ALKHALLAT+
Stůl číslo pět, hotovo! Odnést!
Pohyb!
Kdo dělal tohle?
S vámi mluvím, lidi. Ptám se, kdo to dělal.
Kdo to byl?
To já, šéfe.
Ty? Zase ty? Pojď sem.
To je dnes už potřetí. Mám tě snad vodit za ručičku?
Omlouvám se. Už se to nebude opakovat.
Dost. Nic víc neříkej.
Prostě to dej do pořádku. Okamžitě.
Ano, pane. Promiňte.
Jdi, Saro. Já to připravím. Dělej si svoje.
- Ne, to je dobrý. - Nech to na mně. Jen jdi.
- Určitě? - Jo, určitě. Jdi.
- Tak dík. - Díky.
Ano, nejbližší volné místo je 7. dubna.
Objednává se dva týdny předem.
Hend.
Hend. Jak to jde?
Všechno v pohodě. Neboj.
Ano, děkujeme.
- Který stůl je náš? - Zeptej se Muhannada.
Spolehněte se. Určitě budete spokojení.
Já jsem Muhannad, zástupce manažera restaurace.
To mě nezajímá. Mě zajímá moje jídlo.
- Chci své jídlo. - Hned to bude.
- To doufám. - K vašim službám.
Muhannade.
Ahoj, Saro. Jak se máš?
Jen v rychlosti. Zarezervoval jsi ten stůl?
Jaký stůl?
Jak jsme se bavili.
Zarezervoval.
- Neboj. Mám pro tebe stůl číslo devět. - Devítku?
- Nejlepší místo. Ty lidi jsem vyhnal. - Někdo ho chtěl?
Chtěl, ale já se jich zbavil.
Využívám svých pravomocí. Ale pozor, Saro.
Musí se vlézt do 2 000 rijálů. Ať je to spravedlivé.
- To se určitě vejdou. - Saro.
Už jsou tady.
Vážně? Tak jdeme.
Kdybys ještě něco potřebovala…
No panečku.
Páni.
To je ale nádherný podnik.
Promiňte, pane.
Dobrý večer. Jak se máte?
- Co je? - Tady nesmíte parkovat.
- Cože? - Musíte si přeparkovat.
Musíte přeparkovat. Tady je zákaz.
- Já to vyřeším. - Pět minut.
- Děkuji. - Dobře.
- Saro! - Tati, tady se neparkuje.
Krásný podnik. Komu patří?
Volal jsi mámě?
Ano, je na cestě od tvého strýce.
Tati, prosím, buď na ni dnes hodný. Neříkej jí nic ošklivého.
- Ať se nenaštve. - Celých 20 let jsem hodný.
To ona je nesnesitelná a věčně nespokojená.
Dnes snad spokojená bude.
Vidíš tamhle toho člověka? Odvede tě ke stolu.
- Dej mi klíče. - Ty umíš řídit?
Ano.
Tady máš.
Panečku, to je nádhera. Kdo to tu vlastní?
Krása. Dobrý večer.
No teda.
- Páni. - Zdravím vás.
- Dobrý večer. - Vítejte. Pojďte se mnou.
- Je tu rodinná sekce? - Prosím?
- Rodinná sekce. - Prosím, pojďte se mnou.
Dobrý večer.
Ten stůl uprostřed.
- Opatrně. - Pardon.
Koukej na cestu.
- Hend? - Ahoj.
- Neviděla jsi mého otce? - Je u stolu číslo devět.
- Nevidím ho. - Na devítce.
- Co se děje? - Máma.
Nesmí mě vidět. Došlo by jí, že to nebyl tátův nápad.
- Její jméno? - Fawzeya.
Dobrý večer. Vítejte.
Na jaké jméno je rezervace?
Nevím jistě. Podívám se, jestli už je tu manžel.
Vy jste paní Fawzeya, viďte?
- Ano. Jak to víte? - Řekl mi to váš manžel.
Stůl číslo devět, prosím.
- On vás o to požádal? - Jistě. Prosím.
Vy nemáte rodinnou sekci?
Promiňte, pane, máme trochu jiný systém.
Snad budete i tak spokojen.
Nebo alespoň paraván z každé strany.
- Víte… - Dobrý večer.
Vítej. Ustupte.
Moc rád tě vidím. Posaď se.
- Tak. - Sedni si.
- Sednu. - Nehraj komedii.
Jak se máš? Moc hezky voníš.
- O tomto místě jsi mi vyprávěl? - Ano. Líbí se ti?
Podívej na ten nádherný kulatý stůl.
A tahle lampa umí měnit barvy.
- Bože dobrotivý. - Nádhera.
Neřeš lampu a vysvětli mi, proč sedíme s ostatními lidmi.
V lepších podnicích to tak chodí.
A jak to mám vědět? Nikdy jsi mě do lepších podniků nebral.
Je to tu překrásné. Co tady postáváte?
Čekám na vaši objednávku. Tady je jídelní lístek.
- Nejdřív ona. - Prosím.
- Tak co tady máme?
Máte šiš tavuk?
Jak to jde, Muhannade?
Dostaneš mě do problémů.
- Nemám z toho dobrý pocit. - Proč? Co se stalo?
On chce šiš tavuk. To nemáme.
Kdybych ho nezastavil, objednal by si celé menu.
Dobrý večer, Muhannade.
Jak to dnes jde?
Vše v pořádku?
Ano. Všechno je v pořádku. Vítejte zpátky.
Děkuji.
- Dnes je tady nějak rušno. - Ano.
Muhannade.
- Můžeš na chvilku? - Já?
- Je tu ještě jiný Muhannad? - Už jdu.
Devítka. Už dorazili?
Nerozuměl jsi?
Jsou to důležití hosté. Rodiče majitele restaurace.
Mluvím s tebou.
Oni to nakonec zrušili.
Zrušili?
Zrušili to kvůli pohřbu.
Kvůli pohřbu? Proč mi to nikdo neřekl?
Zkrátil jsem si kvůli tomu dovolenou. To snad není možné.
- Zavolám mu. - Devítka?
Ti nakonec přišli.
Před chvílí mi Muhannad předal jejich objednávku.
Tak jsou tady, nebo ne?
Aha! Vy myslíte devítku!
Ano, ti jsou tady.
Muhannade, soustřeď se.
Je to důležité. Soustřeď se!
Zajdu se jich zeptat, jestli něco nepotřebují.
To nemusíte. Už mají objednáno.
Ne, zajdu za nimi.
To nemusíte, pane Kareeme.
Určitě jste po cestě unavený.
Co se do toho pleteš? A co tady vůbec děláš?
Mazej pracovat.
Dělej, Saro.
Dobrotivý Bože.
Jak to, že je zpátky?
- Vždyť má být na dovolené! - Má.
- Proč jsi přesouval tak důležité lidi? - Netušil jsem to.
- Muselo to být na majitelovo jméno. - Jenže já při tom myslel na tebe!
Proč jsi mu říkala, že přišli?
Já nevím. Něco jsem říct musela.
- Jdi se zeptat, co chce. - Ne. Nenechávej mě v tom.
Běž, Muhannade!
- Dobře. Zůstaň tady a… - Muhannade!
Tempo!
- Rychleji! - Makáme na tom.
Co tady dělají ty talíře? Kde jsou číšníci?
- Přidejte! - Promiňte, šéfe. Jdu na to.
I když rozsvítím všechny lampy, zůstává doma šero a smutno.
Teprve tvá přítomnost všechno prozáří.
To určitě.
Copak ty nevzpomínáš na staré dobré časy, kdy jsme…
Dobrý večer, já jsem Kareem, manažer restaurace.
- Máte nějaké přání? - Ano.
Přineste nám jídlo, ať to máme rychle za sebou.
- Máte tady překrásné dekorace. - S radostí, madam.
Promiňte, prosím.
Odkud je ten stůl? A ta lampa?
Mění barvy.
Přece od vás.
Omluvte mě. Hned se vrátím.
Co jste mi to přinesli? Je to přesolené.
Omlouvám se. Ihned to napravíme.
Vítejte u nás.
Omlouvám se. Vítejte.
Šéfkuchař!
Odnes to mým rodičům. Dělej.
Ale to má jít na sedmičku.
Já vím. Dám jim další.
Čekají na to skoro hodinu.
Zanes jim to a vrať se.
- Dostaneš nás do problémů. - Utíkej.
Panečku.
- Není toho nějak moc? - Dobrou chuť. K vašim službám.
Co to je? Neobjednali jsme si grilovaný pokrm?
Má pravdu. Kde je šiš tavuk?
Šiš tavuk?
Ten se připravuje. Spolu s grilovanou cibulkou.
Přeji dobrou chuť.
Promiňte, musel jsem něco zařídit. Vidím, že jídlo máte.
Nechte si chutnat.
Přejete si ještě něco, madam?
Máte mluvit se mnou. Co to s vámi je?
Proč se k nám nepřipojíte?
- Díky, ale ne. - Promiňte.
Hned se vrátím.
Prosím, pane. Jdu zkontrolovat ten gril.
Vítejte.
- Kde je manažer? - Já jsem manažer.
Před hodinou jsme si objednali, a stále to tu není.
Hned vám to přinesu. Připomenete mi, co to bylo?
Sushi, sašimi a špagety.
Tamhle ti přišli po nás a už jedí.
Buďte bez obav. Hned to přineseme.
Malinké strpeníčko.
Dostanete dezert na náš účet.
- Dobře. - Vítejte.
Pomerančový džus.
- Muhannade. - Ano?
Okamžitě mi dej lístky pro stoly sedm a devět.
- Je všechno v pořádku? - Snad ano.
Nejdřív vám ale musím něco říct, pane.
To počká.
- Bůh nám pomáhej. - Pojď za mnou.
- Co to děláš? - Chci se najíst.
Všichni uvidí tvou tvář.
No a co?
Nikáb si sundávat nebudeš. To radši nejez.
- Co se děje? - Chce lístky k sedmičce a devítce.
- K sedmičce a devítce? - To je náš konec.
- Musím se přiznat. Nemůžu ani dýchat. - Ale k čemu?
- Řekni mu, že se zhroutil systém. - Co chceš dělat?
- Jdi mu to říct. - Bože!
Dej mi ochutnat.
- Co bys chtěla? - Ty makaróny.
Makaróny?
Co to děláš?
Chceš mě držet za ruku před tolika lidmi?
- Že se nestydíš. - Všichni se tady drží za ruce.
Nechci, aby ses mě dotýkal.
Ne před ostatními. Až doma.
Vždyť o nic nejde.
Copak to nechápeš?
Nepřibližuj se ke mně. Styď se.
Musím ti ale poděkovat. Prožili jsme spolu hodně.
Ale na tak hezkém místě jsme dlouho nebyli.
No, víš…
Zasloužíš si něco lepšího.
Kdyby mi na tobě nezáleželo,
kdybych tě nemilovala,
tak bych dnes nepřišla.
Víš, doma je bez tebe
tak nějak prázdno a smutno.
Jsi matka mých dětí.
Jsi má zářící pochodeň.
Tak co říkáš? Půjdeme dnes spolu domů?
Možná.
Možná bychom mohli začít znovu. Tam, kde jsme skončili.
Když spolu budeme vycházet, můžeme se k sobě vrátit.
Když budeš takový jako dřív.
Abú Sara, kterého jsem milovala. Ten, který mě hýčkal.
Je všechno v pořádku?
Cos to teď udělal?
- Vůbec nic. - Jak nic?
Tys na ni mrkl, ty sprosťáku!
- Nemrkl. - Já to viděla.
Možná mám pepř v oku.
Já tě viděla. To je ponižující.
- Co blázníš? - Panebože.
- Nekřič tak. - Proboha.
- Mám se modlit, abys oslepl? - Byl to pepř.
Potom, co jsem ti odpustila a uvěřila, že by ses mohl změnit…
- Uklidni se. - Mami.
- Chci zkusit růži. - Dobře.
Nechci se uklidnit. Puká mi srdce.
Já ti ukážu. Všechnu lásku k tobě zadupu do země.
Zdravím vás.
Tady je ta růže.
Ta, kterou jsem pro vás měl na tento výjimečný večer přichystat.
Jako vyznání lásky.
Tady ji máte. Tu růži.
Jistě.
No ovšem.
Růže pro mé poupátko.
Víš, co je můj problém?
Že znáš cestu k mému srdci.
Taková okázalost.
Dort s prskavkami.
Láska je tady.
Ano.
Jistě.
Všechno nejlepší. Ať žijete do sta let!
Kdo z něj vytáhl tu zlatou kytku?
Schválně jsem ji tam vrazil, aby držel pohromadě!
Kolikrát vám to mám vysvětlovat? Co máte v těch palicích?
Co se stalo?
Někdo vzal z dortu tu zlatou kytku.
Tohle se mi tu ještě nikdy nestalo.
Kdo to udělal?
Vás se ptám.
Vypadala nějak takhle?
Přesně tak vypadala!
Nic jsme nerušili, pane.
Vaši rodiče jsou tady.
Právě jsem s nimi mluvil. Spokojeně večeří.
To bylo nedorozumění.
Moment, pane Saade.
Ano, pane. Jsem tady.
Zdá se, že máte pravdu, pane.
Někdo to zrušil. Nejspíš…
Pane Saade, věřte mi. Nebyla to moje chyba.
Rád bych vám to…
ZAMĚSTNANEC MĚSÍCE
SARA KHAMBOULY
Jak to jde, Saro?
Promiňte. Musím do kuchyně.
Ne. Zůstaň. Chci s tebou mluvit.
Mají výročí svatby?
Kdo?
Buď mají výročí, nebo má jeden z nich narozeniny.
- Já nevím. - To mi nevadí. Děje se to často.
Co mi vadí, je, že jsi kvůli tomu odvolala naše nejdůležitější hosty.
Nepřiznáš se, co?
Fajn. Půjdu a zeptám se jich sám.
Jestli jsou
opravdu tvoji rodiče.
Ne, pane Kareeme.
Promiňte. Omlouvám se.
Jsou to moji rodiče.
Chtějí se rozvádět.
A mě napadlo, že je zkusím dát znovu dohromady.
O té zrušené rezervaci nic nevím.
Přísahám. Takovou chybu bych neudělala.
Nic víc už pro ně udělat nemůžu.
Omlouvám se.
A udobřili se?
Vypadá to, že ne.
Máma je tvrdohlavá a táta je ještě tvrdohlavější.
Asi neudobřili.
Poslouchej mě.
Dnes večer už tady chybí jen jediná věc.
Manželství je spolupráce.
Páry se často hádají.
Nejdřív se pohádají, pak se udobří.
Jedna věc je ale nepřestává spojovat.
Jejich děti.
To znamená ty.
Půjdeš si za nimi sednout.
Jdi se převléknout a připoj se k nim.
Pro zbytek dne máš volno.
To myslíte vážně? Fakt můžu?
Děkuju.
Teď mi neděkuj. Poděkuješ mi, až se všechno urovná.
Pojď sem! Kam jdeš? Nejdřív se převlékni!
Tak jo. Díky.
Na co tak civíš?
Koukej do talíře.
Zdravím vás.
Ahoj.
Kde se tady bereš?
Volal mi táta. Chtěl, abych za vámi přišla.
Dlouho jsme spolu nikde nebyli.
Zdržela jsem se v zácpě.
Že jo, tati?
Je to tak.
O moc jsi nepřišla.
Jak se máte?
Dobře se máme.
Pusť se do jídla.
- Už si zase rozumíme. - Jen mě dál hýčkej!
- Tati? - Ano?
Jděte napřed. Já vás doženu.
- Dobře. - Tady máš klíč.
Vím, že jsem to dnes hodně přehnala.
Přesto jste mi pomohl, takže…
Chtěla bych vám poděkovat.
Nemáš zač. Je to má povinnost.
Podáš mi z tiskárny ten papír?
Jistě.
Opravdu nevím, jak bych se vám mohla odvděčit.
Ráda bych to nějak splatila.
To nebude třeba.
Jak říkám, je to povinnost. Jsme jedna velká rodina.
A to nám přináší radost.
Podepíšeš mi to?
Ovšem.
Prosím.
UKONČENÍ PRACOVNÍHO POMĚRU
Nejsme žádná charita.
Jsme nóbl restaurace.
Naši hosté jsou slušní lidé. Proto by měl být slušný i personál.
Podívej se, kde zaparkovala. Ta snad nepřemýšlela.
Až u obrubníku.
Vždyť se nic neděje.
Tak daleko.
Vidím, že stárneš.
Kdepak. Nestárnu.
- Tady je. - To já jsem stále mladá.
Panebože, zahal si ty nohy!
Žárlíš?
Nastup si. Počkej.
Počkej.
- Sedej. - To jsou mi moresy.
Pořád ještě umím být romantik.
To je úžasné!
Úžasné.
Chraň tě Alláh.
I tebe. Ať jsme navždy spolu. Řekni „amen“.
Amen.
Chci ti něco říct, ale bojím se, že se budeš zlobit.
Jsem rád, že jsme spolu. Proč bych se zlobil?
To jídlo za nic nestálo. Vůbec jsem se nenajedla.
To já jsem si na těch makarónech velice pochutnal.
Nezajdeme do naší restaurace?
- K Abú Safadyovi? - Ano.
- Ahoj. - Ahoj.
Zajedeme k Abú Safadyovi?
Jasně. Proč ne.
Dělá obrovské falafely.
- Ha, růže. - Nechali jste ji tam.
- Ta je přece pro tebe. - Já na ni zapomněla.
Nadrtím si ji na svůj falafel.
Raději mi ji dej.
Jedeme.
Přineste mu trochu vody!
Hlavně se uklidněte. Bude v pořádku.
Musíme vypáčit ty dveře!
Alláhu patříme a k Němu se i navrátíme.
Nechť Bůh je ti nápomocen. Bůh žehnej jeho duši.
Odpusť mu jeho viny a spas jeho duši. Chvála Alláhovi, našemu stvořiteli.
- Pane! - Copak?
- Bůh vám žehnej. - Ano.
- I vám, pane. - Děkuji.
Promiňte, prosím.
Dál mohou jen příbuzní.
Byl jsem s ním při té nehodě.
Tam nesmíte, pane.
Dobrý večer.
Dobrý večer, pane.
Dobrý i vám, pane.
- Jsem rád, že jste v pořádku. - Díky.
Upřímnou soustrast, Reemo.
- Chvála Alláhovi, našemu stvořiteli. - Chvála.
Nechápu, jak se to stalo.
Musela to být Boží vůle.
Zůstal jsem u něj až do samého konce, než dorazila sanitka.
Odpusť mu jeho viny a spas jeho duši.
Byla to Boží vůle.
Byla to Alláhova vůle. S tím nic nenaděláme.
Spas jeho duši a přijmi ho do ráje.
Byl to dobrý manžel. Nikdy mě nezradil.
Byl věrný a pravdomluvný.
NOOR
Nikdy přede mnou nic netajil.
Odpusť mu jeho viny.
Byl to vzorný manžel.
Rozdával úsměvy. Všichni ho měli rádi.
Všude byl oblíbený. Budeme na něj vzpomínat jen v dobrém.
Byl věrný a pravdomluvný.
Byla jsem ženou jeho života.
- Co si bez něj počnu? - Budiž mu země lehká.
Budiž mu země lehká.
Budeš mi moc chybět, můj věrný příteli.
Co si bez tebe počnu, Fahde?
Bože, odpusť mu jeho viny.
Doktore, kde jsou jeho věci?
Má je jeho žena.
Tady jsou.
Ach tak, ty je máš.
Reemo, Fahd mě pověřil jistým úkolem.
- Jakým úkolem? - Velmi bohulibým úkolem.
Byl jsi s ním až do konce. Co ti říkal?
Samá hezká slova. Půjč mi na chvíli jeho věci.
- Pověz mi, co říkal. - Teď ne.
Co s nimi chceš dělat?
Věř mi, Reemo. Teď není čas to vysvětlovat.
- Ale vrátíš mi je. - Ovšem.
Pojď, mé dítě.
Mrtvé uctíme jejich pohřbením. Jdeme.
Chvála Alláhovi, našemu stvořiteli.
Alláhu patříme, k Němu se navrátíme.
Budiž mu země lehká.
Jen ten, který stvořil smrt a život,
nás může soudit podle našich skutků.
Jen on je všemohoucí.
NOOR
Jen ten, který stvořil sedmero nebes,
jedno nad druhým,
je nesouměřitelný.
Jen ten, který stvořil sedmero nebes,
jen ten nad námi bdí jako Bůh nejmilostivější.
Znovu a znovu svůj zrak upínej…
Nezvedneš to?
Teď ne. Teď se to nehodí.
Tak to vezmu já. Dej mi to.
Ale ne. Já toho chlapíka znám. Je z prádelny.
Zavolám mu později.
- Měli bychom to vzít. - Je to jako zlý sen.
Pořád nemůžu uvěřit tomu, co se stalo.
- Odpusť mu jeho… - Odpusť mu jeho viny.
Odpusť mu jeho viny a spas jeho duši.
- Zdravím vás. - Zdravím.
Nemáš tady dobíjení na telefon?
Jo, ale moc nefunguje.
- Mám to zkusit? - To je jedno. Díky.
Bože, odpusť mu jeho viny.
Dej mu lepší příbytek než ten jeho,
lepší rodinu, než byla ta jeho, a lepší ženu, než byla ta jeho.
A měj s ním slitování.
JÁ: MUSÍM S TEBOU MLUVIT. REEMA: O ČEM?
JÁ: AŽ DOMA. TEĎ NE.
Chvála Alláhovi, našemu stvořiteli.
Byla to jeho vůle.
Modleme se za jeho duši.
Ahoj, Saade.
Amen. Chvála Alláhovi.
Byla to Boží vůle. Chvála Alláhovi.
Spas jeho duši.
Jasně, pošlu ti adresu.
Budeme se za něj modlit.
Amen.
Poslyš, chtěl jsem se zeptat…
Dá se nějak dostat do zamčeného iPhonu, když neznám přístupový kód?
Takže bez kódu ho neodemknu?
A když obnovím tovární nastavení, tak se všechno smaže?
Vem nějakou jehlu, ať můžu aspoň vytáhnout simku.
Vysvětlím ti to později.
Reemo?
- Kdo je to? - Jsi tam?
- Kdo je to? - Tady Hamad.
Ahoj, Hamade.
- Jsi v pořádku? - Ano.
- Nepotřebuješ něco? - Jsem v pořádku.
Určitě? Nechceš vodu nebo něco?
Ne, díky.
Mimochodem, neznáš náhodou přístupový kód do manželova telefonu?
- Prosím? - Kód do Fahdova mobilu.
Proč?
Jak jsem říkal, pověřil mě jistým úkolem.
Jakým úkolem?
To není až tak důležité.
O těchto věcech se nemá mluvit.
- Vrátíš mi ten telefon? - Takže ten kód neznáš?
Neznám.
Budiž k tobě tedy Bůh milostivý v tuto těžkou hodinu.
Vrať mi ten mobil. Potřebuju ho.
Jistě. Za chviličku.
- Hamade? - Malý moment.
Hamade.
Hamade!
- Upřímnou soustrast. - Upřímnou soustrast.
Pokoj jeho duši.
- Chvála Alláhovi. - Bůh s tebou.
- I s vámi.
ŽENÁM VSTUP ZAKÁZÁN
ZADEJTE KÓD
Bože, odpusť mi to.
FAHD JE ONLINE
Proboha.
Hamade.
Bůh žehnej tvým dobrým skutkům.
Chvála Alláhovi, našemu stvořiteli.
FAHD JE ONLINE
Bože můj.
Bůh žehnej proroku.
- Dobrý večer. - Zdravím.
- Pojď mi pomoct. - Tak jo.
- Pustíme se do toho. - Ve jménu Alláha.
Všichni tam jednou musíme.
Chvála Alláhovi.
Bože, odpusť mu jeho viny.
Zvláštní. Jak se sem dostaly?
- Dej je k jeho věcem. - Hned to bude.
Minutku.
Momentíček.
Reemo?
- Reemo? - Kdo je tam?
- Hamad. Dej mi ten telefon. - Já ho nemám.
Vím, že ho máš. Půjč mi ho na pět minut.
Nemám ho. Neměl jsi ho náhodou ty?
- Fahd je online! - Co to povídáš?
Prosím. Jen na pět minut.
Pověřil mě bohulibým úkolem. Musím to pro něj udělat.
Čím tě pověřil?
Dobročinným skutkem. Stačí mi pět minut.
Já ho ale nemám.
Viděl jsem ho na Snapchatu.
Nemám ho.
Dej mi pět minut. Víc nežádám.
Reemo, dej mi ten telefon.
Reemo!
NOOR
Reemo.
Sakra práce.
Reemo.
NOOR
FAHD
Hej, člověče!
Co je?
- Co se děje? - Potřebuju si dobít telefon.
- Říkal jsem, že to moc nefunguje. - Neboj, zvládnu to. Díky.
Hej! Nestartuj! Stačí mít nahozené zapalování!
Hej!
Hej! Moje dodávka!
Moje dodávka!
Hej! Vrať mi moji dodávku!
Hej! Moje dodávka!
Uhni.
No tak.
Sakra!
FAHD
No tak, naskoč!
FAHD
Noor!
Už jdu. Kdo je tam?
Tady Hamad.
Proboha, co se stalo? Ty máš novou dodávku?
To teď neřeš. Volal ti Fahd?
Nevzala jsem to. Bylo to divné. Normálně volává přes Snap.
Nemluvila jsi s ním? Všechno jsi smazala?
Ne. Co se děje? Kde je Fahd?
Dobře. Nezvedej to. To volá jeho žena.
Co když zavolá z jiného čísla?
Nevím. Vypni si telefon, nebo si změň číslo.
To bych pak musela všem psát. Co se děje? Kde je?
Na to teď není čas. Udělej, co ti říkám.
Už zase volá.
Jeho žena.
Haló?
Proč mi voláte? Ozvu se sám. Hned jak budu mít vypráno.
Sbohem!
- Vyřešeno. - Co je vyřešeno? Co se děje?
Poslouchej, vůbec to nezvedej.
Musím ti něco říct.
Už mi zase volá.
Nevolejte!
Nevolejte! Nemám to hotové!
Neotravujte!
Nemám čas! Nemám to hotové!
Moc práce.
Co?
Nevolejte mi!
Nevo…
Reemo.
Tak přece jsi ho měla.
A já ho celou dobu hledal.
Díkybohu. Co jsem se ho nahledal.
Budiž mu země lehká. Modlíme se za něj.
Za nás za všechny.
Pomodleme se za tyto dva muže a tuto ženu.
Bůh je veliký.
Chvála Alláhovi.
Takové neštěstí.
Kamarád, který s ním jel, vyvázl se zlomenou rukou.
Ale z toho šoku ho ranila mrtvice.
- Je to strašné. - No jo, takový už je život.
Bůh žehnej jejich duši.
Amen. Půjdeme na pohřeb?
Ne. Jejich památku už jsme uctili. Budiž jim země lehká.
Musíme chytit letadlo. Bůh už se o ně postará.
NOČNÍ KLUB V SEDMÉM NEBI
Určitě jsme ve správném hotelu?
Ano, určitě. Co pořád máš?
- Co je teda tohle? - Nejspíš tu někdo slaví svatbu.
- To je náhoda! - Mlč.
Takhle se lidi oblékají na svatbu?
Prostě si jich nevšímej. A neotravuj s tím.
Mám z tohoto výletu divný pocit.
Nepůjdeme ty holky pozdravit?
No jasně. Pozdravit. Nic jiného tě nezajímá.
Dělám si legraci, Um Saúd. Žárlíš?
- Jdeme. - Pojďme.
Dobrý večer, tři noci na účet Saadovy stavební firmy,
na jméno Khaled Al Hanuni.
Snídaně pro dvě osoby, pokoj 603.
Ano, jen pro dvě osoby.
Přijeli jsme sem na dovolenou. Děti jsme nechali doma.
- Užijte si to. - Díky.
Budeme ale potřebovat tři vstupní karty.
Nezlobte se, ale dáváme jen tolik karet, kolik je hostů.
Rozumím.
Co nám dát jednu jako dárek?
Žádný problém, pane. Hned vám ji vydám.
Pardon.
Nevyrazíme do ulic?
Třeba na večeři nebo omrknout obchody.
Jdi spát. Na jídlo zajdeme jindy.
Ale tati, přece jsme to sem nepřijeli prospat.
Všude už budou mít zavřeno.
Tady ve městě se všechno zavírá v osm.
To spíš u nás na vesnici.
Přestaneš už otravovat, nebo ti mám jednu vrazit?
Spát!
Máme za sebou dlouhý let.
Dva kilometry nad zemí.
A ještě bys chtěl někde trajdat?
Ale já mám hlad. Musím něco sníst.
Vždyť jsi jedl v letadle.
Snědl jsi sestřin sendvič, pak ještě maminčin a půlku mého.
- A pořád mám hlad. - Nebuď rozmazlený!
Jestli máš hlad, tak si udělej toust.
Bufet otevřou až zase zítra ráno.
Stojí nás to majlant.
Snídaně je přece grátis.
- A pokoj platí kdo? - Ten máme taky grátis.
Chceš mě naštvat?
Nezapomínej, že otce musíš vždycky poslouchat.
Ještě mě budou lidi z vedlejších pokojů osočovat, že tě týráme.
Takže toho laskavě nech.
Ach jo.
- To je děs. - Všechno zkazíš.
Važ si toho, co máš. Taková dálka.
- Mami? - Poslechni tatínka.
Nekaž nám večer a jdi spát.
A jestli máš hlad, skoč si dolů. Je tam svatba.
- Kde? - Dole někdo slaví svatbu.
Předstírej, že jsi host. Nějak si poraď.
Jak víš, že slaví svatbu?
Vypadalo to spíš jako diskotéka.
Proboha, jdi už spát!
Co to do tebe vjelo?
Sklapni, nebo dnes budeš spát na balkoně.
Co jiného, když ne svatba?
Nic! Neposlouchej ho, idiota!
Jo. Jasně. Je tam svatba.
A teď už spi.
Jestli se opovážíš odejít z pokoje, zpřelámu ti obě nohy.
Myslím to vážně. Smrtelně vážně.
- Neboj. - Zatracení puberťáci.
Bože můj.
Jste nespokojení?
Rád bych se s vámi podělil o svoji první ozdravnou pouť.
Vidím totiž, že jste nespokojení. Sdílejte své dojmy a cíle.
Ano, máme volný stůl číslo sedm a čtyři. Vítejte.
- Pane? - Kampak?
- Vyfotit se s kapitánem. - Kapitán teď nemůže.
- Jen jednu. - Nikam.
- Kapitáne, přiletěl jsem až z Rijádu. - Zpátky.
- Má práci. - Pusť ho. Bude to jen chvilka.
- Kapitáne, váš doprovod čeká. - Bude to jen chvilka.
Kapitáne.
- Zdravím tě. - Jste ten nejlepší hráč v celé Asii.
Díky. Opatrně.
Ať ty dámy nevidí celá Asie. Pojďme stranou.
- Natočme se sem. - Jasně.
A je to tam. Hezky.
Moment.
Jak jste dal góla těm Japoncům, to byla naprostá paráda.
A víš co? To byl rozhodující moment.
Hned to bude. Ještě moment.
Kapitáne, nahoře už na vás čekají.
Tak rychle, chlape.
Nebo jak vás poslali na lavečku.
Pamatuju si úplně všechno.
- Každý gól. - Hvězdný návrat.
Pamatuju si všechny góly. Tak rychle.
No tak, chlapče. Pospěš si.
Jo, jasně.
- Tak jo. - Můžeme.
- Kapitáne! Hej! - Abdullah Booz!
- Abdullah Booz!
Abdullah Booz!
A jedem.
Večírek!
Kapitán Abdullah?
- Kapitáne. - Pojď sem.
Pojď ke mně! Dnes si to užijeme!
Hej!
Už zase ty? Co zase chceš?
Někdo do mě omylem strčil.
Co tady dělá?
- Tvůj svalnatý přítel. - Dobře.
Co teda chceš?
- Jen jednu fotku. - Zapomeň.
Sbal si ten mobil. Schovej ho do kapsy.
- Chceš fotku? - Jo.
Později. Teď si užívám. Pak nafotíme milion fotek.
Slyšíte mě? Hlasitěji!
To je ale debil.
Kolik je mu let?
Asi 20 nebo 19. Tak nějak.
Dobře, pane. Malý moment.
Ale vy jste se přece ubytoval jen s manželkou.
Ano.
Jsme spolu 20 let, děti nemáme.
Ale… máme ve zvyku…
Prostě bereme naše neteře a synovce, jako by to byly naše děti.
V tom případě jde o porušení ubytovacího řádu.
A nedalo by se to nějak…
Je mi líto.
Neblázněte. Vždyť to celé jen zbytečně komplikujete.
To jsou furt nějaké řády…
Pravidla hotelu musíme dodržovat.
- Poslední slovo? - Ano, pane.
Prosím, pane.
Přečtete mi, jaké poskytujete služby?
Přečtěte si to sám, pane.
Já neumím anglicky.
Je to tam v angličtině i v arabštině. Přečtěte si to sám.
Je to malým písmem.
Tak já vám to tedy přečtu.
A tady máme čas 11:15, když jste se ženou dorazili na recepci.
Dál. Posuňte to.
Klid, pane.
Přetočte to dopředu.
Teď. Stopněte to. To je on.
Vypadá jako on.
Nemůžete to nějak natočit, ať ho vidíme zepředu?
Ne, pane. Tam dole máme jen jednu kameru.
Kde dole?
Dole v klubu.
- Cože? - V hotelovém klubu.
Tak se podívejme dovnitř.
Máme tam jen tuhle jednu kameru, pane.
Tak vám děkuji. Skoro nic jste mi…
Neříkejte mi, že nepoznáte vlastního syna.
Ne. Nevidím mu do tváře. Je to rozostřené.
- Díky. Nashle. - Co ta brožura, pane?
- Jaká brožura? - Ta v angličtině a arabštině.
Ta, co je psaná malým písmem, které jste nemohl přečíst.
- Před chvílí nahoře. - Myslíte peníze?
Nemyslím peníze, myslím tu brožuru.
- Takže myslíte ty peníze. - Přeji pěkný den, pane.
- Chcete brožuru? Prosím. - Díky.
Debile.
Dobrý večer.
Dobrý. Máte rezervaci?
Bydlím nahoře v hotelu.
To vás neopravňuje ke vstupu.
Chci tam jen v rychlosti nakouknout.
Když se mi tam bude líbit, koupím si vstup.
Je mi líto, tak to nefunguje. Navíc nemáte vhodné oblečení.
- Cože? - Vaše oblečení a boty.
Vždyť je to prvotřídní kvalita. Lidi mě vidí a žasnou.
Ne, pane. Sem se to nehodí. Máme svá pravidla.
No jasně, pravidla. Já znám ty vaše pravidla.
Ty už mi vysvětlil váš kámoš nahoře. Nic mi neříkejte.
Padesát? Za přehodnocení pravidel?
Jsme seriózní klub. Převlékněte se, zarezervujte si místo a pak přijďte.
To se mi snad zdá.
Tak ještě jednou. Kolik chcete? Padesát, 100, 200? Kolik?
Jen mu to pověz.
Pověz mu, že to je vhodné oblečení.
Když zaplatíte za místo u stolu, pustím vás i v tomhle.
No výborně. Kolik chcete?
- Sto, 200, 300? Řekněte si. - Chci 1 500.
Za jedno místo?
Vedle u sousedů chtějí mnohem míň. Proč jste tak drazí?
Tady začínají ceny na 1 500.
Z jakého důvodu?
Vůbec nechápu, proč jste tak drazí.
Zaplaťte, nebo odejděte.
- Přijdete o zákazníka. - No a?
Dobrá.
No a…
co všechno za těch 1 500 dostanu?
Co je v té ceně zahrnuto?
- Můžu třeba… - Místo u stolu.
Dobrý večer. Posaďte se sem, prosím.
- Vítám vás. Co si dáte k pití? - Prosím?
Co si dáte k pití?
Něco studeného. Minerálku.
Tu tady neprodáváme.
Tak rozmačkaný pomeranč.
- Pomerančový džus? - Ano.
- S alkoholem? - Ne!
Žádný alkohol!
Bez alkoholu. Jen pomerančový džus. Tak jo.
Tak jo, lidi. Bavíte se?
Jo!
Udělejte pořádný hluk, dnes je tu s námi speciální host Abdullah Booz!
A už tady máme i první speciální přání!
Jdeme na to!
Co je to?
To je pro mě?
Líbí se vám to?
Ne! Řekl jsem, že nechci žádný alkohol!
To není od nás. To vám objednali oni.
- Kdo je to? - Tamhle ti!
Co?
Ale ne.
Ahoj.
- Vítej! - Nazdar!
Moc rádi tě vidíme!
Ahoj, Abú Turky. Vítej.
- Ahoj. - Ahoj. Vítej.
- Ahoj. - Abú Saúde.
- Zdravím vás. - Nazdar.
Pamatuješ si na něj?
Myslím, že už jsem ho někde viděl.
Jak by si mě mohl při tolika večírcích pamatovat?
Potkali jsme se před dvěma dny v aš-Šarkíji.
- No jo! - No jo!
- Ten potížista! - Sedni si. Napij se.
- Vítejte! - Na zdraví. Vítejte.
Tak ty to tu takhle rozjíždíš?
Kdepak. Nic z toho nepiju ani nejím.
- No jasně! - Přísahám.
My jsme viděli, jak ses tvářil.
Nemuseli jste mi to posílat. Ale díky.
Je to jen malý dárek. Oplácíme ti tu tvoji štědrost.
Pusťme se do toho. Noc je ještě mladá.
Dostaneme tě do nálady.
Se mnou si vůbec nemusíte dělat škodu.
Miluju ten zvuk!
Chlapi, neblázněte.
- Co to je? - Kambodi.
- Na zdraví! - Jo!
Na zdraví, příteli!
- Až do dna! - Kopni to tam, brácho!
Opatrně, ať nerozbijeme skleničky.
Hoď to do sebe!
- Napij se, Abú Saúde! No tak! - Musíš s náma držet tempo.
Dobrý. Už jsem v náladě. Víc nepotřebuju.
Pojď do toho, kámo.
Tuhle písničku znám.
- Fakt? - Je z jednoho amerického westernu.
Ty jsi ale kaňour!
Párty!
Vypij to.
To je ono!
Jo!
- To je ono. - Jedeme!
- To je legrace. - Bude mu blbě.
- Výborně! - Přineste mu kýbl.
To je super, kluci!
Jo!
Já tě žeru, Abú Saúde.
Já tebe taky, kámo.
V pohodě.
Tady jsi. Co tady tak stojíš?
Prostě stojím.
Že tobě se nelíbí ten DJ?
Ahmade, řekni DJovi, ať hraje iráckou muziku.
Tenhle kluk má rád smutné písničky.
- Nebo je nemáš rád? - Musím na záchod.
To mě tu necháš samotného?
Jak můžeš být tak krutý?
- Musím na záchod. - K někomu, kdo tě má rád?
Miluj mě, není to hřích.
Pojď. Hni sebou. No tak!
Pojď. Na záchod můžeš jít později. Co si dáš?
KDE JSI? HALÓ! KDE JSI?
Naliju ti tohohle, ať máš proč utíkat na záchod.
Koukej na něj. Jak se sem dostal?
Co je?
Co se děje?
Bacha, tamhle ten chlápek si vás natáčí.
- Fakt? - Tamten.
- Sakra. - Hej!
Tady se nesmí natáčet! Schovej to, svítí ti blesk!
Já mu ukážu!
Uhni.
Zatracený chlap. Já mu dám co proto.
Hej!
Tady se nesmí natáčet. Jsme VIP!
- Cože? - Přišli jsme se sem bavit.
Žádné telefony!
- Co to plácá? - Co chce?
- Viděl jsem tě natáčet. - Nikdo tě nenatáčel.
- Vstávej, Abú Turky! - Co je?
- Natáčel jsi toho muže? - Co?
- Prý jsi ho točil. - Viděl jsem telefon!
Tos mohl, ale nikdo nic netočil.
Kdo mě točil, ať odevzdá mobil.
- A proč jako? - Dej sem mobil.
- Co s ním… - Ne!
- Ven! - Ne!
- Vypadni, povídám! - Ne!
Ven s tím mobilem!
- To je můj bratr. - Dej mi ten telefon!
Ochranku!
Může být kdekoliv.
- Kde je? - Možná tady.
Kde je?
- Nevím. Někde být musí. - Není tamhle?
Jsi v pohodě?
- Co? - Jsi v pohodě?
Jasně. Jsem v poho.
Hele.
Tamten stařík se chová nějak divně.
- Který? - Ten s tou čepicí.
- Tamten? - Jo, ten.
Zatraceně. Do čeho jsem se to zase namočil?
Stůjte. Co to děláte?
Já ho nenatáčel. To ten druhý.
Počkejte tady. Nikam nechoďte.
Co po mně chcete? Nechte mě na pokoji.
Zase ta vaše slavná pravidla?
Chcete peníze? Promiňte.
Omluvte mě.
Saúde?
Saúde.
Chlapče.
Vylez ven. Nevynadám ti.
Pojď ven.
Pojď ven. Vylez, ty spratku!
Vylez ven!
Myslíš, že jsem si nevšiml, že máš černé zuby?
Já moc dobře vím, že kouříš.
Tak dělej. Vylez ven.
Otevři. Tak otevři ty dveře.
Otevři ty dveře, nebo je vykopnu.
Dělej.
Otevři, nebo to přelezu.
Co to tu děláte?
- Cože? - Tady nemáte co dělat.
- Mám tam syna. - Musíte okamžitě odejít.
- Otevři, Saúde. - Prosím, odejděte.
- Odejděte. - Je tam můj syn!
- Prosím, odejděte. - Otevři, Saúde!
- Prosím, odejděte, pane. - Otevři, Saúde! Nechte mě!
- Prosím, odejděte. - Ne.
- Saúde, pomoc! - Pane!
- Saúde! - Prosím, odejděte. Pane!
Rychle. Ať nás nechytí.
Ten chlap mě dusil!
Vzal jsem ho po hlavě odpadkovým košem.
- To bylo dobré. Viděl jsem tě. - Nehýbal se.
Dobrá práce, Saúde.
- Jen… - Co?
Tati, já se tu ocitl úplným omylem.
Přísahám.
Co jsem tě učil? Tohle není místo pro tebe.
- Přísahám. - Jsi můj syn!
Chraň tě Bůh!
Vychovává tě tvůj otec, ne tvoje matka.
- Jsem tu omylem. - Ta tě rozmazluje.
Jak ses vlastně dostal dovnitř?
Odteď tě budu vždycky bránit.
- Tvůj táta byl největší vazba v ulici. - Fakt?
- Vaši rezervaci, prosím. - Tady.
Díky.
- Děkujeme. - Prosím.
Díky.
- Máma! - Pojď.
Co to tam probíhá? To je svatba, večírek nebo co?
Jsme noční klub.
- Co že jste? - Diskotéka.
- Diskotéka? - Ano.
To byla matka.
- Tvá matka. - Fakt je to ona?
Ano, tvá matka.
Tohle všechno je tvoje vina!
- Bože! - Klid, já jí to vysvětlím.
- Je to tvoje vina! - Moje?
Jo, protože jsi neposlechl svého otce.
- To není pravda. - Buď zticha!
Ty sráči! Kdo stál tam nahoře?
Kdo se to tam chichotal a popíjel?
Nalíval se. Bylo tě slyšel až na ulici, jak ses smál.
A tys zase seděl tady, klopil jsi drinky a flirtoval s holkama.
- Cože? - Přesně tamhle.
Za to může Abú Turky. Vyprovokoval mě.
Přišel s tím prevítem.
Jak to teď budeme matce vysvětlovat?
Já nic vysvětlovat nemusím. Já tě sem nezatáhl.
Že nemusíš? Lhal jsi vlastnímu otci!
Nelhal. Přišel jsem se vyfotit s…
Hned teď
za ní se mnou půjdeš a řekneš jí, že jsi nás sem zatáhl.
Že to je tvoje vina.
Není to jen moje vina.
Vezmeš to na sebe, ať se ti to líbí, nebo ne.
Mám důkaz.
Kde to je?
Vidíš? Kdo je tohle?
Přece naše rozmazlené dítě. Jak ho ještě neznáme.
Takhle se přece nechová můj vlastní syn.
Už vím, co uděláme.
- Co víš? - Jak to zaonačíme před mámou.
Ale, ale.
Kdo je to?
Zase ty?
Tančíš s holkama, křepčíš a popíjíš.
Hele, o co ti jde? Takže sis to fakt natáčel, co?
Natáčel sis mě. Okamžitě to smaž.
- Klid. Počkej. - Nepřibližuj se.
Nepřibližuj se, nebo stiskne tlačítko a rozletí se to do celého světa.
Klídek.
Kapitáne, já vás opravdu obdivuju, ale…
Máme problém. A máme na vás prosbu.
Jen když to smažete. Co po mně chcete?
Takže za prvé
nám dáš 2 500.
Bude to 1 500 za místo u stolu
a 1 000 za porušení řádu.
Tak jo. Platí.
Za druhé se za tyhle hříchy budeš kát.
Neblázni. Zrovna jsme projeli šampionát, potřebuju si trochu odfrknout.
Až dopiju.
Tati, na to teď není čas. Promiňte, kapitáne.
Máme malou prosbu.
Smažte to.
Svlíkni se.
Sundej to.
A parťák taky.
A mám tě!
Já to věděl!
- Ty jsi mazaný. - Viď?
Táhnu královnou sem.
- Uč se od svého otce. - Beru ti pěšáka.
- Kde? - Královnou.
Proč jste mi nebrali telefon?
Kde se touláš? My jsme celou dobu tady.
Jen jsme skočili…
Zamrzelo mě, že jsem byl na Saúda tak přísný,
tak jsem ho vzal do restaurace.
- Co teď? Střelec? - Jo.
Tím můžeš táhnout jen diagonálně.
Teď bys mohl jedním tahem vyhrát, ale…
- Vidíš to? - Mami, já chci taky razítko na ruku!
- To on mě tam zatáhl. - Já za to nemůžu, mami.
- Fakt ne. - Sklapni.
- Přísahám, že jsem ho potkal uvnitř. - Zatáhl mě tam!
Mami, přísahám. Já tam jít nechtěl. Ocitl jsem se tam úplným omylem.
Překlad titulků: Irena Křiváková