Downloaded from MY-SUBS.MX
[râu curgând, lin]
Official MY-SUBS movies site: MY-SUBS.MX
[femeie] Tu vrei doar să nu fii singur.
Da, cred că urăsc să fiu singur mai mult decât te iubesc pe tine.
Dar ce contează, acum sunt aici.
Am fost… mă rog, sunt.
Contează că pentru tine e OK oricine.
Oricine te poate ajuta să nu fii singur.
Eu sau oricine altcineva, pentru tine e totuna.
Nu e totuna.
Dar ai fi la fel de fericit cu oricine.
Da…
Cred că poți să trăiești cu aproape oricine.
- Și să fii și fericit? - Și să fii și fericit, da.
Dacă ne despărțim, tu nu reziști nici măcar o lună. Nu poți să stai singur.
Da, mă tem că ai dreptate. Te superi pe mine?
Știu, e oribil, dar așa e. Nu pot să suport singurătatea.
Sunt slab, nu pot. Bine…
Sper să nu te superi totuși.
Spune-mi cum ai vrea să fiu, ce ai vrea să se întâmple?
Să suferi singur, să nu poți să lucrezi nimic,
să te gândești la mine tot timpul și apoi când îți mai trece
să hotărăști că vei trăi singur, sperând ca eu să mă întorc.
Nu pot să fac asta.
Nu, nu pot.
Aș sta o vreme așa, măcar din respect pentru tine.
După aia mi-aș găsi pe cineva. Nu pot suporta singurătatea.
Cred că m-aș deprima teribil, Aș muri mai devreme.
Adică ai găsi pe cineva care să îți țină de urât?
Da, dacă vrei.
Și eu ți-am ținut doar de urât?
Am fost doar așa un companion pentru tine?
- De ce nu îți iei un câine? - Pentru că…
E ceva mai prost decât tine și nici nu vorbește.
Poate altcineva e mai potrivit pentru tine.
Cineva care caută tot așa un companion care să-i alunge singurătatea.
Nu știu… o fată mai înțeleaptă, mai liniștită, mai…
Da, dar e greu și ia așa mult să cunoști pe cineva.
Să vezi ce-i place, ce nu-i place, cum e când îl apucă, ce-l enervează,
ce-l liniștește, toate geloziile de la început, neîncrederea și…
Mi-e și silă să mă gândesc.
Deci ți-e lene să cauți.
Ai mai sta cu mine doar din lene.
Poate e cineva mai potrivit pentru tine, dar ție ți-e lene să cauți.
Poate că da, poate că mi-e lene să caut, dar cât să tot cauți?
Mereu poate să apară cineva mai potrivit, asta e absurd.
Sigur e că nu mă iubești, că…
Poate nu poți, că ți-e lene, sau că ți-e frică să fii singur.
Habar n-am.
Lasă că iubești tu pentru amândoi.
Boule!
[muzică de cameră]
[bărbat] Mi-ai văzut portofelul?
[femeie] Nu.
Bau.
[respiră adânc]
[pași urcând trepte]
[respiră adânc]
[zdrăngănit bile]
[cântec greieri]
[rotire mecanism]
[vânt]
[valuri]
[rotire mecanism]
[vânt]
[clopot]
[rotire mecanism]
[pași pe podea din lemn]
[rotire mecanism]
[orăcăit]
[pași alergând]
[rotire mecanism]
[orăcăit]
[rotire mecanism]
[vânt]
[lovitură înfundată]
[rotire mecanism]
[clopot]
[rotire mecanism]
[muzică electronică]
[fundal, muzică rock, franceză]
[femeie] Și m-am dus, m-am tot dus
prin ținuturi neștiute de nimeni și pustii.
Am trecut prin moșia Gheonoaiei
și am văzut așezările oamenilor ruinate de răutatea ei
care o făcea să verse smoală și pucioasă.
Și am tot mers prin niște câmpii numai de nisip,
așa de greu era drumul că făceam doi pași înainte și unul înapoi.
Dar tot înaintam.
Mergeam și îndărăt nu mă uitam.
[femeie] Scuze!
Scuze.
Unde e stăpânul tău?
[deschidere ușă]
Nu mă așteptai?
Încearcă să-ți amintești.
Ești un fiu de împărat.
- Sunt un fiu de împărat?! - Așa.
Ești un fiu de împărat și ai rămas aici ca să m-aștepți.
Știu, a durat cam mult, dar nu se poate să fi uitat tot.
Eu sunt aleasa ta, tu ești alesul meu.
[bărbat] Hmm…
Nu se poate să nu-ți amintești nimic.
De când eram mici am fost promiși unul altuia.
Ce-ți mai aduci aminte de când erai mai mic?
[bărbat] Hmm…
Nu se poate.
[femeie, oftat]
E un blestem!
Dă-te de trei ori peste cap.
Hai, dă-te de trei ori peste cap!
Hai.
[femeie, râs ușor]
[ciripit păsări]
[efort]
Încă o dată.
[efort]
- [bărbat] Și înc-o dată. - Da.
[efort]
[bărbat, expiră]
Îți amintești?
Nu.
Trebuie să ne sărutăm.
Ne sărutăm și o să-ți aduci aminte tot. Sunt sigură, ai încredere în mine.
Îți amintești ceva?
Îmi amintesc.
Acum?
- Da. - Îți amintești acum?
Îmi amintesc…
Deci îți aduci aminte sau nu?
Da, îmi amintesc eram la lac
și aveam o salcie acolo, mergeam când eram mici.
Ne plimbam prin grădini, prin păduri…
și am văzut o…
Da, e cam ciudat.
Ar trebui să-ți vină totul deodată, nu așa pe bucăți.
Și amintirile, și iubirea, și tot.
Vine așa treptat.
Nu-ți amintești nimic, nu-i așa?
Nu.
Te-ai lovit la cap?
Zi, te-ai lovit la cap?
Nu cred.
[femeie, oftat]
Și până la urmă ce contează dacă-ți aduci aminte, nu?
Da, poate nu contează.
Dar ai încredere în mine că sunt aleasa ta și ești alesul meu, nu?
Adică mă crezi, nu?
Da.
Acum că tu ai suferit pentru mine și eu pentru tine,
al meu să fii.
Ia.
- Nu. - Cine să…
Nu!
Știi cine-i ăla?
Nu mai fumați…
[râsete]
- [femeie] Stai. - [bărbat] Nu.
[femeie] Stai.
- [bărbat] Mergeți acasă… - [femeie] Stai…
[respiră adânc]
[bărbat, fredonează]
[râde]
[imită voce bărbat] Clara,
ce frumoasă ești.
[râs ușor]
Ai ochii așa frumoși.
Și nasul…
Și buzele…
[voce normală] Mulțumesc!
[muzică jucăușă]
Vlad!
Trezește-te!
- Ce? - Nimic.
Uită-te la poza asta.
Ce poză?
Asta, o vezi?
Clara, e două, hai să ne culcăm.
- Când a fost făcută poza asta? - Nu știu.
E în parc făcută, dar când: vara trecută sau acum două luni?
- [Vlad] Vezi că scrie pe ea. - Nu scrie, e aceeași dată pe toate.
Încearcă să-ți amintești și tu.
[Vlad, aprobă]
[Vlad] Nu știu.
Deci nu e vara trecută, nu?
[efort]
Poate că, nu știu.
Și-acum uită-te la asta.
Când crezi că e făcută asta?
Nu știu, mai de curând.
De ce?
Nu știu.
- Arăt mai bătrâna în ea, nu? - O, Doamne, nu, n-arăți mai bătrână.
De asta…
Ești mai plinuță în aia veche, parcă.
Nu minți, arăt mai bine în aia veche.
[Vlad, mormăit] Nu, Clara, nu arăți mai bine.
Ba da, uită-te și tu.
Bine, arăți mai bine, dar nu…
pentru că e lumina…
Altfel. Asta e făcută aici înăuntru, nu vezi ce urâtă e lumina?
Nu ți se pare că arăt mult mai tânără în aia veche?
Nu, nu arăți mai tânără.
De ce minți așa?
Nu mai am chestia aia…
Prospețimea aia.
- Arăți la fel. - Aveam altă expresie.
- Exact la fel! - Aveam altă expresie.
Erai mai odihnită.
De ce minți așa?
Vedem amândoi pozele, nu? Cum poți să minți așa?
Crezi că m-ajuți cu ceva?
Cred că exagerezi puțin.
Hai să-mi faci poze.
Ce?
- Hai să-mi faci poze. - Hai, măi, Clara!
- Hai! - Nu, hai să ne culcăm.
- Nu! - Ba da, hai să ne culcăm.
Și o să vezi că mâine o s-arăți mai bine.
O să fii mai odihnită.
[muzică fundal, Anda Călugăreanu]
[declanșare aparat foto]
[Vlad] Ia râzi.
[râs ușor]
- E mai OK? - [Vlad] Da.
Dă să văd.
[declanșare aparat foto]
[Clara] Hmm…
[Vlad, Clara, râs ușor]
E prea luminos.
Oricum aș fi, aș arăta bine cu lumina asta!
Doamne, arăt așa a femeie!
[Vlad, Clara, râs ușor]
Uite ce dură par în asta și cum arătam în aia.
- Nu mai am expresia aia. - Ce expresie?
Oribil!
De fată, de prospețime…
- Hai că nu mai vreau. - [Vlad] Mai facem câteva.
- Nu mai vreau. - [Vlad] Ba da, hai c-o să iasă la fel.
- N-are cum! - [Vlad] Ba da, o să vezi. Stai așa.
[declanșare aparat foto]
[Vlad] Stai așa. Capul… A…
[Clara, râs ușor]
[Vlad, aprobă]
[Vlad, voce groasă] Clara!
[Clara, râs ușor]
[Vlad] Știi cine sunt eu?
Nu! [râs ușor]
[Vlad] Quasimodo, cocoșatul!
Nu!
- [Vlad] Și te mănânc! - [Clara] Nu!
[Vlad] Te mănânc!
- [Clara] Na, cocoșatule! - [Vlad, râs malefic]
- [Vlad, efort] - [Clara, râs]
[Vlad, mârâit]
[Vlad, Clara, râs]
[Vlad, mârâit]
[Vlad, țipăt]
- [Vlad, țipăt] - [Clara, râs]
[imită foc armă]
[Clara, țipăt ușor]
[Vlad, uimire]
[Vlad, imită foc armă]
[Clara, scrie la tastatură]
[Clara] Zice Ana să ieșim diseară. Ai chef?
Gargui.
Ești un gargui?
[Clara, oftat]
Hai că trebuie să iasă, zi dacă vrei să mergem.
Deci n-ai chef să mergem?
[Clara, oftat]
Îi zic că mergem?
Îi zic că mergem.
Hai mă, Vlad!
[Clara] De ce faci așa?
Mă plictisesc.
Mă voi însoți cu tine,
dar înainte trebuie să facem legătură,
căci astfel este obiceiul pe la curtea mea.
Spune-mi, crăiasă, și mă leg.
Ai voie să te-ascunzi unde vei voi trei zile de-a rândul.
Dacă te voi găsi,
capul ți se va tăia și punem parul, ce-a mai rămas din o sută fără cap.
Dacă nu te voi găsi,
atunci cu cinste-mpărătească mă vei lua.
Am nădejde, mărită crăiasă, că nu mă vei lăsa să piei.
Parului îi vom da și altceva, nu tot cap de om.
Să facem legătura.
Unu, doi, trei,
ia băiatul dacă vrei.
Dacă el nu stă și zbiară, tu ești cel ce iese-afară.
Hai să mergem.
Descrie-mă.
Descriu, ce e asta?
[Clara, râde]
Hai să vedem cuptoarele din epoca fierului.
Da, mergem. Descrie-mă și mergem.
[Vlad, oftat]
Păi…
- E un test? - Da, e un joc.
Cum am părul?
Despletit.
[Clara, râs ușor] Nu.
Prins… într-o coadă de „pony tail”.
Într-o coadă de „pony tail”… Nu, ești varză!
- Păi… - Păi… așa le zici pe toate.
- Bine. - Abia m-ai văzut, hai!
- Păi… - Păi…
M-am uitat la tine… Nu m-am uitat la asta!
- Dar la ce te-ai uitat? - Păi m-am uitat la ansamblu.
[Clara, râs] Ai fost atent la „ansamblul” meu?
- Da. - [Clara, râs]
- Bine, ce-am în picioare? - Ai niște…
- …papuci negri, gri. - Nu.
- Balerini albi. - Nu.
- Ești desculță. - Da.
Bravo! [Clara, râs]
- Ce rochie am pe mine? - Ai rochia bleu.
Da… Am cordon?
Ai… nu știu asta.
[Clara] Și fiul de împărat se pierdu,
și păși în tărâmul interzis și pustiit al scorpiei.
Acolo, blestemul își găsi iar loc în mintea lui
și nu mai avea ochi ca să mă vadă deși stăteam chiar înainte.
Dar sigur că toate lucrurile astea s-au întâmplat de mult
și cine mai poate spune dacă sunt așa cum vi le spun eu acum
sau în alt fel.
Și altcineva nu mai e să le poată povesti.
[motor utilaj]
[strigăt pasăre]
[Clara] Mențineți contactul vizual cât de mult puteți.
Simțiți intimitatea și apropierea care se creează astfel.
Atracția și apoi afecțiunea vor apărea
fără să mai fie nevoie de cuvinte.
Mențineți contactul vizual cât de mult puteți.
Simțiți intimitatea și apropierea care se creează astfel.
Atracția și apoi afecțiunea vor apărea
fără să mai fie nevoie de cuvinte.
E treaba aia, e frica aia de nu știu când, parcă e dintotdeauna.
Și mi se pare așa o tristețe că nu știi de unde e și ce să faci cu ea, știi?
Dar nevoile sunt „basic” pentru toți. Adică sunt aceleași, să fim iubiți.
Și căcat, toți lucrăm la niște chestii, chiar n-ai cum să judeci pe nimeni.
Dar oricum totul e OK și e o sărbătoare că suntem aici, știi?
Căcat, n-am cum să-ți zic altfel. Mi-e rușine de mine, dar…
Pe bune, dacă-ți dai seama ce înseamnă pe bune chestia asta,
știi că e suficient că ești și că e.
Adică te copleșește.
Stau uneori și mă copleșește chestia aia, și tot vine, și habar n-am, și…
Și atunci știu clar, clar, clar că despre aia e vorba. Știi?
Și mă gândeam că atunci când mă copleșește chestia aia
e așa multă și minunată, și parcă mă doare, și trebuie să o liniștesc puțin.
Adică îmi dă peste cap, adică parcă mă înnebunește, parcă e prea multă,
și nu știu cum s-o gestionez cu limitele astea.
Dar, pe de altă parte,
e o bucurie chestia asta cu corpul, știi, cu creierul, cu… habar n-am.
Și să te uiți la corpul ăla viu, respirând…
E „mind-blowing”, mă bucur de mor.
Că nu e tocmai ușor, chiar nu e să fii aici.
Dar de fapt totul e OK și…
Chestia aia e din mine și aia mă liniștește.
Știi, chiar mă salvează.
Că știu că sunt „safe” oricum.
Și da, e greu, na! Debarasare, chestii…
și e mereu imperfect, și e frumos, și…
mă înduioșează, și mă bucur de mă piș pe mine.
[Clara] Hmm…
Dacă te culci mă supăr.
Hai, povestește ceva!
- Ce? - Nu știu, ce vrei tu.
Nu știu ce să-ți povestesc.
Bine, hai citește-mi ceva atunci.
- Ce? - Nu știu.
Înainte însă de această etapă, în urmă cu trei miliarde de ani
bacteriile primite au inventat procesul de fotosinteză
care le-a permis să folosească lumina soarelui și CO2 pentru a se hrăni.
Ca și plantele din prezent,
acele bacterii eliminau prin procesul de fotosinteză oxigen,
în ocean și în atmosferă.
Acest oxigen a făcut posibilă evoluția structurilor celulare eucariote.
Viața, la stadiu de simplă celulă, a stagnat încă un miliard de an
până în urmă cu 57.370…
Șapte miliarde de ani și șapte mii de catralioane de ani.
Nu mai spune, mi se pare oribil.
Ce?
Nu mai spune.
Ce ți se pare oribil?
Nu vreau să ajung eucariote pe fundul oceanului.
Hai, Clara, că nu o să ajungi eucariote!
Nu eucariote, altceva, dar oricum nu…
Mai e mult până atunci.
- Oricum, totul se transformă. - Dar nu vreau să mă transform!
În ce naiba să mă transform?
Vreau să rămân așa cu nas, cu gură, cu păr, cu mâini.
Vreau să rămânem așa, Vlad.
[ploaie]
[tunet]
[Vlad] Hai măi, Clara!
Dacă chiar te interesează, eu sunt puternică.
Lasă-mă-n pace!
[Clara] Dar blestemul nu se lăsa desfăcut așa ușor.
Și de supărare,
începu a-i vorbi în dodii fără nicio noimă.
- Clara. - Te-am păcălit!
- [Clara, râs] - [Vlad, râs ușor]
M-ai păcălit.
[Clara] Hmm…
Da’ tu cine ești?
De ce-ai venit aici?
Dacă chiar te interesează, eu nu vreau să mă mai joc.
Eu sunt toamna gri.
Nu credeam c-o să mai vii
Înainte să apuc să adun și eu ceva… grăunte.
Mă uitam la tine și nici nu te mai cunoșteam.
Și-ai venit îndată Și-ai crezut că eu sunt fată
Și dup-aia când ai zis Eu am mâncat pilaf cu gris
Și-am făcut harababură De credeam că sunt în șură
Și când am decongelat Te-am găsit pe tine-n… pat
Și-apoi am închis… găina Ca să pot să trec colina
Și cu-un mic… creion Am trimis un avion
Avion cu motor Ia-mă și pe mine-n zbor
Și mă du la baltă Să beau apă caldă
Și mă du la Dunăre Și mă-nvăț a face vin
Toată ziua vii cu mine Că sunt mic și fă-mă mare
Și tare ca piatra Iute ca săgeata
Să trăiți, să-mbătrâniți Până când o să muriți.
- Bravo! - [Clara, râs ușor]
Ce e ăsta, un basm?
Nu.
- Basmul tău? - Nu, e o poezioară.
M-a învățat Silvia, profesoara mea dragă.
Ea are părul creț și știe franceză bine.
Stă cu noi și ne urmărește să facem numai lucruri bune.
- [Vlad] Hmm… - [Clara] Hmm…
- Clara… - [Clara, întrebare]
- Ma… - [Clara, râs ușor]
- [Vlad, râs ușor] - [Clara, râs]
- Mergem în culcuș? - Nu…
- Ba da! - Ba nu.
Ba da!
- [Vlad] E bine aici în culcuș! - [Clara] Nu vreau în culcuș!
- [Vlad] În culcuș! - [Clara] Unde, aici? Nu vreau!
Dacă chiar te interesează…
Când eram mică am căzut din pat și m-a luat de jos tăticul.
Dacă chiar te interesează, nu mai vreau să zic nimica.
Tăticul meu micuț și tânăr, tânăr.
Dacă chiar te interesează, tăticul meu era mult mai frumos ca tine.
Și tăticul meu sigur îl bate pe al tău.
Gura mare! A! [râs]
Doamne, Clara!
- Credeam că ești o mămăruță. - [Clara, râs]
- Și să tragem un puișor de somn! - Nu sunt mămăruță!
- Ba da, ești. - Nu, nu sunt mămăruță. Și nu sunt mică.
Ce te tot prefaci?
Crezi că mă păcălești așa?
Ești rău.
Nici nu știi să te prostești frumos, ești rău și râzi de mine.
[Clara, fredonează, tristă]
- Nu râd de tine. - Ba da…
Ba nu, ești o prințesă isteață.
Dar acum trebuie să ne culcăm, ce să facem?
[Clara] Hmm…
Da.
- Hai gata cu asta, da? - Da.
Gata cu asta.
Bianca mirosea păpușile după ce făceau pipi.
- Clara, lasă-mă! - Era ca și cum…
Ea nu știa ce să facă și atunci ce făcea?
Gata. Hai să ne culcăm.
[Clara, pupici]
Hai, ia-mă-n brațe.
Ia-mă-n brațe și iubește… Au!
Iubește-mă frumos! Așa!
[Clara] Dar nu mă iubești cum ar trebui.
- [Vlad] Ba da! Clara! - [Clara] Ba nu!
Și mai spală-te pe dinți,
că dacă te verific, nici unghiuțele nu ți le-ai tăiat!
Îți iei cu liniarul peste degete.
Uite aici îți iei. Na!
Îți iei papară și te trimit și la colț.
La colț cu tine, măgarule!
Și să-mi dai și jocul, nu ai voie să te joci!
E pedeapsă, nu-i distracție!
Vorbește normal! Vorbește-n pula mea normal!
[orăcăit]
Să nu mai faci așa că…
Nu știu, am exagerat puțin, dar m-am enervat.
[Clara] Da, păi vorbește și cu restul și poate facem sâmbătă.
Da, vorbesc eu și cu Vlad.
[Clara, râs ușor]
[Clara] Ar fi tare să vină și Liana.
Mamă, Maria, ce varză era! [râs ușor]
[Clara] Eh, nu, că nu bem ca nebunii.
Ieșim și noi la terasă și vedem dacă…
avem chef.
Da, păi vorbim și cu restul.
Bine, hai că vedem.
[Clara, râs ușor]
[Clara] Da și eu. Te pup. Pa!
Mulțumesc.
[Clara, pupic]
[Clara] Mulțumesc că ești așa bun și răbdător.
Îmi pare rău că înnebunesc așa câteodată, dar…
mi se face frică și nu știu ce să mai fac.
Îți mulțumesc că ești așa bun și cald.
Ce-i?
De ce te uiți așa?
Sunt blând? Zi!
Da.
[lovitură]
Sunt bun și răbdător?
[lovitură]
- Sunt blând? Zi. - [Clara] Da, ești.
[lovitură]
- Sunt blând? - [Clara] Da, ești!
Zi măi, nebuno, mai sunt blând?
[lovitură]
Zi, măi, psihopato, mai sunt blând?
- [Clara] Da! - Acum mai sunt blând?
[Clara] Da, ești bun și blând, în pula mea, și așa o să rămâi.
[muzică de cameră]
[Clara] Stând pitit pe gânduri și tot plănuind,
iată că-și aduse aminte de pana ce-o avea de la corb.
[muzică fantastică]
[Clara] Un uliu de toată mândrețea apăru ca prin farmec.
Și fiul de împărat îi explică toată încurcătura.
Nu știi tu ceva să mă înveți?
Ba cum să nu, stăpâne.
Urmează-mă și n-avea frică!
Să cercăm dară.
Atingându-l cu aripa îl făcu un pui de uliu,
și-l vârî într-un stol de păsări ce se urcase până la vântul turbat.
Și zărindu-l în slava cerului, printre păsări,
începu ai face cu degetul și zise:
Ghidi, ghidi, tâlharule ce ești!
Dă-te jos de acolo, omule ce mi te-ai făcut pasăre!
Nici în rai nu scapi de mine!
[Vlad, țipăt]
[Clara] Hmm…
Hei!
[Vlad] Hei!
Trebuia să te culci, nu trebuia să m-aștepți.
[Clara] Ce e, Vlad?
[Vlad] Nimic.
Cine-a mai fost?
[Clara] Nimeni, Vlad, cine căcat să mai fie?
[Vlad] Nu-nțeleg de ce te enervezi!
Ce faci, nu vii să te culci?
[Vlad] Ba da, imediat.
Vlad…
- Auzi, Clara? - Ce e, Vlad, ce naiba ai?
- De ce nu vorbești cu mine? - Ce să vorbesc?
De ce nu-mi spui?
- Ce să spun? - Păi…
- Tu știi clar că e ceva. - De unde e clar?
- De cum te comporți. - Mă enervezi, de aia mă comport așa.
- Ești așa de când ai venit. - Pentru că știam ce urmează.
Te rog, vreau să dorm.
- Deci nu vrei să-mi spui. - Ce căcat vrei să-ți spun?
Că n-au fost doar fetele,
c-au fost și băieți,
c-a venit și Mihai și m-am futut cu el în baie, asta vrei să auzi?
Tâmpit ești.
Iartă-mă.
Îmi pare rău.
De ce ești așa prost?
Zi, de ce ești așa prost?
Prostule!
[Clara] Au!
- Deci a fost numai Vera și… - [Clara] Nu…
Nu, că ești nebun!
Jur, cred că ai înnebunit puțin.
Nu înțeleg de ce acuma și așa brusc, dar nu mai suport chestia asta.
Azi mi-au amorțit și la mâna cealaltă.
Și nu numai ăla mic și inelarul,
mai multe.
Ți-am zis, poate ai lipsă de calciu sau de magneziu.
Nu.
Ești obosit, am umblat mult.
Mamă,
să-mi bag picioarele dacă-mi amintesc ce-am mâncat aseară.
Nu înseamnă nimic și eu mai uit chestii.
De aia miroseai borcanele?
Da.
Păi dacă era creierul îți afectează și mirosul.
[Vlad] Hmm…
[Clara] Hai măi, Vlad.
[Vlad] Hmm…
[Vlad, mormăit, indistinct]
[Clara] Nu vrei mai bine să ne futem?
Am glumit!
[Vlad] Hmm…
A!
Stradă.
Vlad, oprește-te, te rog. Nu ai nimic la creier!
Balustradă.
- Ce faci acolo? - Balustradă.
Pot apărea și probleme în vorbire.
„În înțelegerea sau rostirea cuvintelor.”
În Moldova se varsă
Humorul,
Slatina,
Neamțul,
Râșca,
Topolița,
și Valea Albă.
Cu Bistrița se unește Cracăul,
Trotușul
primește Tazlăul Sărat și Celălalt Tazlău,
Oituzul, Cașinul,
Valea Seacă și Valea Rea.
Bârladul sporește cu pâraiele Bârlădețului,
Socovăț,
Vilna, Rebricea, Vaslui,
Vasluieț, Racova, Crasna,
Lohan, Docolina, Obâlna,
Horiata, Smilatutova, Berhoci,
Zeletin, Corad.
Ceremușul se naște din Ceremușul Alb,
Ceremușul Negru și Putila.
În Jijia se varsă Șubana,
Sidna, Miletin, Bahlui, Bahluieț, Sirca.
Prutul duce cu el apele Colacin…
[Clara] Dar fiul de împărat părea tot blestemat…
[Vlad] …Ciuhur…
[Clara] …și cu mintea rătăcindă.
[Vlad] …Corovia, Caminca,
Căldărușa, Jijia, Gârla Mare…
[muzică de cameră]
[valuri]
- Da’ tu ce faci? - Hai, Clara, ce naiba?
Păi e fairy dust.
E de la zâne pentru tine.
Mulțumesc.
- [Vlad] A… - [Clara, râs]
Hai în apă!
N-am chef.
- Hai, ne mai răcorim puțin! - Nu, vin mai târziu.
Come on!
Bine, eu mă duc.
Bine.
Bine!
[respiră precipitat]
[tușește]
[înghite apă, tușește]
[tușește]
[Vlad] Relaxează-te!
Relaxează-te!
De ce faci din astea?
Ce pula mea faci din astea?
[Vlad] Nu știu ce-i cu mine, dar nu mai pot.
Totul e așa de puternic și de dramatic
și nu știu cum să mă port și ce să fac.
Chiar nu cred că te-ajut.
Nu înțeleg.
Și n-am răbdare să…
Și când mă suni mi se face teamă că ai pățit ceva.
Când cineva zice ceva, mă gândesc cum te simți tu, nu mai știu eu ce să fac.
Poate e din cauza mea.
Toată starea asta, toată frica asta pe care o simți poate…
Da, nu pot să simt, cum ai vrea să simt. Nu…
Nu e așa perfect cum ai vrea să fie.
Dar sunt aici, uite!
Suntem aici.
Doi distruși unul lângă altul facem ce putem.
[Vlad, întrebare]
Și poate asta e.
Atât.
Și pentru tine nu e de ajuns, dar nu știu de ce.
Nu e așa de puțin.
Nu e rău.
Nu știu.
[Vlad, oftat]
Poate nu pot eu.
E…
E nasol…
E toată obsesia asta cu fericirea care mă face foarte nefericit.
Și deprimat.
Clara!
- Clara, haide… - Lasă-mă.
Hai să fim nefericiți împreună și să vedem…
Poate nu e așa de rău.
[Clara, plâns]
Nu știu dacă te iubesc, nu știu ce înseamnă asta, pe bune că nu știu.
Când îmi spui cât de fericită ești, mă apucă frica.
Și nu știu ce e cu marea asta iubire.
Căcat.
[clopote]
[preot, fundal, indistinct]
[Clara] Sunt așa de fericită cu tine.
Suntem așa de fericiți.
[Vlad] Suntem, nu?
[Clara] Avem așa mare noroc că ne-am găsit unul pe altul.
Ne potrivim atât de bine.
- [Clara] Nu ți se pare că ne potrivim? - [Vlad] Ba da.
[Vlad] Chiar ne potrivim.
Ne plac aceleași lucruri.
Ne emoționează aceleași lucruri.
Ne plac aceleași culori. Aceleași numere.
- [Clara] Mie-mi place șapte. - [Vlad] Mie, patru.
[Vlad] Ce contează e că iubim amândoi ciocolata de casă cu nucă.
[Clara] Da.
- [Vlad] Și fontul Calibri. - [Clara] Da. Eu nu scriu cu altceva.
[Clara] Și efectul Nashville pe poze.
[Vlad] Și aceleași constelații.
[Clara] Și aceleași esențe de lemn.
[Vlad] Aceleași materiale de construcții.
[Clara] Și aceeași mărime de caiet.
[Vlad] Aceeași temperatură.
[Clara] Și avem același fel de a privi un baobab.
[Vlad] Același moment al zilei.
- [Clara] Dimineața între 5:37… - [Vlad] Și 7:42.
[Clara] Și efectul Nashville pe poze.
[Vlad] Și rezistăm la fel de mult sub apă.
[Clara] 267 de minute și 30 de secunde.
[Clara] Doamne, câte lucruri avem în comun!
Tu-ți dai seama ce norocoși suntem că ne-am găsit?
Care sunt șansele să întâlnești pe cineva cu care să ai atâtea în comun?
- [Vlad] Practic nule. - [Clara] Exact, iubitule!
Și noi ne-am găsit. Și e minunat!
[clopote]
[Vlad] Da’ acuma că suntem atât de fericiți, ce facem?
[Clara] Sta fiul de împărat și se gândea și plănuia
și numai ce-și aduse aminte de bondar.
Într-o clipă, bondarul fu lângă el.
[bâzâit]
[Clara] După ce îi spuse ce voiește, bondarul îi zise:
Las’ pe mine!
Luând fata ocheanul, îl căută toată ziua
și ca să dea de dânsul, nicicât.
Ea se da de ceasul morții căci îl simțea,
i se-arăta a fi pe-aci prin preajmă, dară de văzut, nu-l vedea.
Pasămite bondarul preschimbă pe fiul de împărat
într-un ou de păduche și-l puse la ea în păr.
Cătă ea cu ocheanul prin mare, pe pământ, prin văzduh,
dară nu-l văzu nicăieri.
Către seară, obosită de atâta căutare, spuse:
Arată-te odată!
Te simt pe aici pe-aproape, dară nu te văz.
Tu m-ai biruit, a ta să fiu.
[bâzâit]
[lovitură]
[muzică fantastică]
[muzică final fericit]
[Clara] Gata, nu mai vreau.
Ne-am jucat destul.
Am obosit.
[greieri]
[muzică de cameră]