MORD I VENEDIG
VENEDIG, ITALIEN 1947
Signore Poirot, era bakverk.
- Äggen kom. - Grazie.
- Poirot! - Poirot!
Ni måste hjälpa mig.
Mina föräldrar och min bror dog under mystiska omständigheter.
Läkaren har ingen förklaring.
Jag fruktar för mitt liv. Man säger att vi är förbannade.
Vad sa jag åt er? Rör ni honom igen blir ni av med handen.
Ursäkta mig.
Signore Poirot, jag måste tala med er! Snälla!
Monsieur Poirot...
En dam är här i ett angeläget ärende. Hon säger att hon är en vän.
- Jag har inga vänner. - Om ni sa det skulle jag ge er det här.
Författarinnan.
God dag, unge man. Är mamma hemma?
Min livvakt är tillsagd att bara släppa in konditorn två gånger om dagen.
Två gånger om dagen? Du känner mig. Bara äpplen före middagen.
Den här tycker jag mycket om!
Choklad...
Hercule Poirot har verkligen tystnat.
Inspärrad, pensionerad, gåtor utbytta mot gâteau.
- Jag är tillfreds. - Nej.
Det här är lycka, inte tillfredsställelse. En författare ser skillnaden.
Du valde till och med Venedig.
En vacker relik som sjunker ned i havet. Som dina små grå utan utmaningar.
Jag kan allt uttrycka mig. Jag är världens främsta deckarförfattare. Eller, var.
27 av 30 böcker är bästsäljare. Kritikerna kallade de tre sista oviktiga.
- Ariadne Oliver, så trevligt att se dig. - Du följer med mig.
- Dags att blåsa liv i ditt liv igen. - Jaha, ja.
Hörde du inte? Det är brådskande!
Du är inte den första som försökt förföra mig med ett fall.
Det här är käckare än ett vanligt fall.
Är du helt isolerad? Vet du inte vad det är för dag?
Vad betyder "käckare"?
Glad halloween!
Vi importerade hög musik och hemsk choklad men gav er halloween.
Det är kalas för barnen i kväll.
Ungar! Förenta staterna önskar "glad halloween"!
Glad halloween! Sätt fart!
Poirot, jag har hittat något. Någon.
Jag kan inte förklara det. Jag har vridit och vänt på det, men får inte ihop det.
- Du har något fuffens på gång. - "Den gudlösa fröken Reynolds."
Hon är spiritist eller medium, enligt tidningarna.
"Nyligen frigivna Joyce Reynolds" -
- "var den sista kvinna som spärrades in i enlighet med trolldomslagen från 1735."
Jag har sett mängder av "spiritister" - alla skojare.
Men så har vi henne. Häpnadsväckande.
Jag besökte en seans med fröken Reynolds och saker hände.
Trick.
Ingen är smartare än jag, och jag förstår inte, så jag gick till dig.
Om inte detektiv Poirot genomskådar det, kommer jag att börja tro.
Avslöja bluffen. Följ med till kalaset. Vi är inbjudna till seans efteråt.
Ha riktigt skoj, bli inte för rädda.
- Där är det. - Palazzo Lacrime dei Giovani.
I Venedig säger vi: "Varje hus är hemsökt...eller förbannat."
- Är ni redo, barn? - Ja!
För länge sedan...
...var det här palazzot barnhem.
Snälla läkare och snälla sjuksystrar tog hand om snälla barn.
Tills pesten kom.
Farsoter gör människor rädda, och rädsla får människor att göra hemska saker.
- Är det inte för otäckt för barnen? - Otäcka sagor gör livet mindre otäckt.
Snart insåg barnen att de var ensamma. Inlåsta, lämnade att dö.
De svalt, ropade och klöste.
Vissa säger att barnen fortfarande gömmer sig här och vill få sällskap av fler barn.
Så var försiktiga -
- för de vill hämnas på de läkare och systrar som lämnade dem här att dö.
Se upp för symbolen för barnens vendetta.
- Finns det någon doktor här? - Nej.
Eller sjuksyster? Inte?
Då ska det nog gå bra att dra igång kalaset!
Spring inte!
Leopold? Leopold?
Du är på ett riktigt kalas, men sitter med näsan i en bok. Kan du inte leka?
Lek är lättsinnigt. På halloween ska man läsa skräck. Håller inte Olga med?
- Lite tårta vill du väl ha? - Den är till de föräldralösa.
Jag tittar till far. Kalas passar honom inte.
Nunna på väg.
Så skojigt att ha fröken Oliver här. Ni är min favoritförfattare.
Era deckare ger mig hopp om att de onda ska få sin dom.
Dessvärre är livet inte alltid lika rättvist som i fiktionen.
Bonsoir.
- Är allt som det ska? - Det är så högt.
Jag förstår. Det är så mörkt här uppe.
Är det här vår värdinna? Sopranen Rowena Drake.
En divas glamourösa liv. Men hon bor här.
Vart tog pengarna vägen? Alla som bor här faller offer för tragedier.
Så sägs det, i alla fall. Barnens vendetta.
Skuggan av ett barn på väggen, så kommer mörkret. Som hennes dotter för ett år sen.
Det är hon som ska tala till oss. Den döda flickan från andra sidan.
- Jag tror inte på sådant strunt. - Vi får väl se.
Gumman, det ordnar sig.
Det läcker igen.
Pappa?
Hur mår du?
- Behöver du en tablett? - Nej.
Ett glas bål? Vi kan ge oss av, om du föredrar det.
Det går bra. Jag lovade Rowena att stanna.
Bra. Jag såg fram emot seansen.
- Ni visar barnen en vänlighet, madam. - Och de vuxna.
Vill herr Poirot fiska äpple? Det verkar skojigt.
Skoj är inget för mig.
Detta gläder mig. Det var längesen vi hörde skratt här.
- Det är ett enastående palazzo. - Ni kan få det.
Jag har inte råd att reparera det.
Och ingen vill köpa det efter...
Gode Gud, nej!
Förlåt mig.
Jag hoppades att det skulle göra mindre ont med alla människor här.
Fröken Rowena? Er gäst har kommit.
Jag är faktiskt nervös.
Tror ni på medier?
Det här huset har fått mig att tro. Jag hör röster. Viskningar, snyftningar.
Min dotter satt uppe på kvällarna och pratade. Med sina dockor, trodde jag.
Min dotter...
Att få höra hennes röst igen... Ett ord...
Jag skulle ge fröken Reynolds allt jag har.
Det här blir sorgligt.
Fröken Reynolds?
Vi har förberett salongen, enligt er assistents instruktioner.
- Ert hem är väldigt stojigt. - Barnen går innan vi börjar.
Så många.
Överallt.
Hemska minnen.
- Er dotters rum är på tredje våningen. - Hur visste ni...
- Kan vi göra det där? - Javisst.
Ariadne Oliver. Min fiende.
- Vi möts igen, "gudlösa" Joyce Reynolds. - Pressens påhitt. Jag tycker inte om det.
Bonsoir, madam. Jag måste säga att jag förväntade mig någon mer...
- Dramatisk? Löjlig? - En gammal hagga?
Ja, exakt det! En...hagga. En gammal hagga.
Jag bad inte om att bli det jag är. Jag tycker om ordet "medium".
Jag är varken stor eller liten. Jag är ointressant. Men jag kan tala med de döda.
- Och ni? - Jag är Hercule Poirot.
- Ni var Hercule Poirot. - Detektiven.
Ni är långt ifrån medium. Ni är berömd. Är jag ert nästa berömda fall?
Jag har slutat med fall.
Men ni vill misskreditera mig. Det är väl därför den stora författaren tog hit er?
Det är en väntjänst. Hon vill gärna "klä av" det klärvoajanta.
Men jag får erkänna att jag aldrig har charmats av er sort.
- Min sort? - Opportunister som profiterar på utsatta.
Tror ni inte att själen överlever döden?
- Jag har förlorat min tro. - Så sorgligt.
Ja, sanningen är sorglig.
Jag skulle välkomna genuina tecken på djävlar, demoner eller spöken.
Finns ett spöke, finns en själ, och då finns en gud som skapat den.
Om vi har Gud, har vi allt: mening, ordning, rättvisa.
Men jag har sett för mycket av världen. Oräkneliga brott, två krig.
Människans likgiltighets bittra ondska. Min slutsats är: nej.
Ingen Gud, inga spöken och inga medium som kan tala med dem.
Vad var det ni sa?
Som om jag inte hade nog att städa. Jag borde inte ens vara här.
- De stör oss nog inte. - Vilka?
Vad händer när det blir mörkt?
- Är hon fortfarande en charlatan? - Ett vattenskadat tak, plus lekande barn.
Inga poäng för dramatisk tajming?
Fröken Alicias rum är här uppe.
- Hur dog flickan? - Balkongen. Kanalen.
- Drunkning. - Självmord.
- De drev henne till det. - Snälla fru Seminoff.
Hur var det, då? Doktorn vårdade henne ömt. Ni såg.
Vänta.
Vem har varit här inne? Fröken Reynolds? Hennes assistent?
Ingen. Jag har enda nyckeln. Jag är den enda som varit här sen Alicia gick bort.
- Jag har dammat och tittat till Harry. - Vem är Harry?
Hennes vän. Hon berättade allt för honom.
Han talade innan hon dog. Nu gråter han bara.
Allt är precis som hon lämnade det.
Fröken Rowena låter mig inte röra något.
Alicia och hon var oskiljaktiga.
Du kan inte fånga mig!
Palazzot var deras oas.
Bara en vecka åt gången mellan operaengagemangen -
- men Alicia hade barnens andar till sällskap.
Hon blev så vacker. Sen träffade hon sin kock, Maxime.
De förlovade sig snabbt. De var så förälskade.
Men så grälade de.
Hon flyttade tillbaka hit.
Det var då hon började se barnen. De ville ha henne för sig själva.
De sista veckorna led hon i sin säng.
Hon såg saker. Skuggor.
Barnen ropade på henne, sa hon.
De ville ha henne hos sig. Det drev henne till galenskap.
Fröken Rowena satt hos henne. Hon bönföll andarna att låta henne vara.
De lyssnade inte.
De efterlämnade sitt märke. Barnens vendetta.
Polisen sa att hon fick det i fallet.
Polisen...
Lyssnar.
Den där kvinnan vill störa Alicias själ.
Lyssnar.
Det är inte rätt, monsieur.
Det strider mot naturen och vår Herre. Någon måste betala.
Lyssnar.
Så mycket smärta här.
Baba.
Ja! Kaninen Baba.
Nej, Maxime.
"Kom till palazzot kl. 22. Viktiga nyheter om Alicia Drake." Jag har en inbjudan.
Du vill alltid få ut mig. Du har aldrig lyckats förr. Jag vill höra nyheterna.
Och din nya fästmö? Du väntade sex månader efter Alicias död. Hon är visst rik.
Gåvomark från kung Georg-rik.
Jag har en bistro på Madison Avenue. Jag ska bli newyorkbo. En rik sådan.
Något annat vill man inte vara. Hälsa på. Jag bjuder på varmkorv.
- Ska jag slänga ut honom? - Försök!
- Ge mig en ursäkt. - Gör som du vill, Maxime, som vanligt.
Jag förlorade henne också.
- Är vi nio eller tio? - Jag vet inte. Ställ fram tolv stolar.
- Fullsatt. - En seans? Är det vad saken gäller?
En skrivmaskin. Inget ouijabräde? Ingen kristallkula?
Jag ser mig främst som sekreterare. Rösterna talar...
...och jag tar diktamen.
Leopold, gå och läs i biblioteket.
Jag vill träffa Alicia. Hon var min vän med.
- Är du inte rädd för spöken? - Jag pratar jämt med spöken här.
De säger att du är en bluff.
Ingen rör mig förrän transen har släppt.
Alicia Drake, jag tror att det var du som kallade på mig.
För många andar. Det här huset är överfullt av döda.
Vissa själar kan inte släppa taget.
- Ska vi sluta, fröken Reynolds? - Nej.
Om någon vill komma till tals, finns vi här.
Lyssnar.
Andar, ni skriker och ropar, men ingen hör. Men vi lyssnar nu.
Alicia Drake, finn din röst.
- Kände någon annan att det blev kallt? - Är någon där?
J. Ja.
- Hon rörde inte vid tangenten! - Det måste hon ha gjort.
- Det här är orätt! - Vem är där? Alicia Drake? Lyssnar.
Vi finns här. Lyssnar.
Den helgade stunden är inne. Vi är nära. Din ande är nära. Din röst är stark.
Alicia!
- A. Alicia. - Alicia, jag känner att du lider.
- Gör det ont? Snälla berätta! - Gjorde någon dig illa?
- Ja. - Nej!
- Låt henne avsluta! - Nej!
Låt oss först hälsa på en hemlig medhjälpare i spisen!
- Nicholas, hur gick det? - Bra.
Nicholas! Assistent nummer två. Angenämt.
Av era gröna ögon att döma gissar jag att du är förstaassistentens halvbror.
En magnetisk brytare.
- Et voilà, den talande skrivmaskinen. - En bluff?
Fru Seminoff, ingen annan hade varit här, men pojken har lämnat fotspår i eldstaden.
Reporna visar att låset har dyrkats upp. - Fröken Oliver får skriva om något annat.
Fröken Drake, jag beklagar er förlust, men oraklet är en bluff.
Nej!
- Var är Baba? - Alicia!
- Har du tagit honom? - Jag har inte rört något.
Alicia.
Mamma.
Mamma?
Törstig.
Så törstig.
Alicia?
Ont.
- Varför lämnade du mig? - Nej.
Jag vill inte...
- Jag vill inte dö. - Vad är det som händer?
Alicia...
...visar mig...
Jag ser henne på balkongen.
Hon är inte ensam. Hon hoppade inte.
Mördare!
Du dödade mig. Du dödade mig.
Vem?
Visa mig. Vem?
Du dödade mig! Du dödade mig! Du dödade mig.
- Vem gjorde dig illa? - Du dödade mig! Du dödade mig!
Visa mig. Vem gjorde dig illa? Vad hände?
Mord!
Satanistiskt. Hon är verkligen gudlös.
Det var Alicias röst.
- Någon dödade henne. - Vi vet inte att det var äkta.
- Så vad var det? - Artisteri. Teater. Grupphysteri.
Det var ingen radioteater. Dörrarna flög upp. Jag kan inte förklara det.
Det kan jag. Det var min dotter.
Nej, du! Våga inte gå utan att säga det. Du såg det jag såg, och det...
- Var en bluff. - Äkta! Hon är ett levande bevis.
Där har jag titeln! Hon blir min nästa bok och den kommer att bli en kioskvältare.
Jag måste börja direkt. Kvinnan som överlistade Hercule Poirot.
Jag kommer att avslöja alla hennes metoder så småningom.
Det gör du inte. Du borde vara lättad.
Så fantastiskt att veta att det finns mystik i världen.
En Gud som skapar eviga själar. Efter döden kommer...
- Ingenting. - Någonting.
Gud bryter inte mot sin regel för henne.
Ni mår bra.
Ni kommer väl i morgon? Jag har lovat Rowena en sittning till.
Fröken Oliver säger att jag kommer att bli berömd.
- Dottore, jag ordnar en båt. - Grazie.
Andarna var synnerligen våldsamma.
- En sittning har sitt pris. - Och ni har ert, skulle jag tro.
Ni är en begåvad bluffmakerska.
Jag önskar att jag var en bluff. Det vore mindre smärtsamt.
Ni vet nog en del om det, monsieur.
När någon dör tröstar vi de sörjande, deras hemligheter uppenbara för oss.
Vi för båda de dödas talan, och vi känner nog de döda alltför väl.
Föreställ er en krigssjuksyster som hör spöken.
Omgiven av skrik.
På sin avdelning, i sitt huvud.
Våg efter våg av döende och döda.
Och det enda som kunde få slut på smärtan -
- var att berätta för de sörjande det jag hörde. Lindra lidandet som bara jag kan.
Missunnar ni dem det?
Ni fick en mor att tro att hennes dotters själ plågas.
Det är inte godhjärtat eller ödmjukt.
- Jag kände smärta. Jag såg ett mord. - Såg ni vem som dödade Alicia Drake?
- Det kanske avslöjas i morgon. - Så lämpligt!
- Skräck för barn, fröken Reynolds. - Ni kanske kan lära av dem.
Barn kan lida -
- lika mycket som de föräldralösa barnen, och ändå skratta, leka och fiska äpplen.
De lever. Men ni...
Döden följer er överallt.
Hela ert liv.
Soldater.
Vänner.
Katherine.
Vi kommer inte att ses igen.
Ni vidhåller att ni är genuin.
Och om jag inte är det... Vem skadar det?
Magi uppstår bara om man tillkallar den. Om det inte faktiskt är på riktigt.
Var inte så dyster, vännen.
Ni kanske får skoj.
Jag tänkte be er komma ihåg mig.
Men det gör ni.
"Var inte så dyster."
Monsieur Poirot! Dottore!
Monsieur Poirot, hör ni mig? Vem gjorde det här?
Jag lämnade fröken Reynolds.
Jag stannade vid äpplena. Fånigt.
Jag lyfte på masken.
Masken var hennes.
Var är fröken Reynolds?
- Vad var det? Vad är det som händer? - Var det hon?
Vad?
Jag ringer min gamla station. Jag känner dem.
- Jag trodde skåpen var tomma. - Det fanns te över från festen.
- Jag hittade honungen i linneskåpet. - Merci.
Vad gör vi nu? Hon var vår biljett.
Vi tar oss dit utan henne. Jag lovar.
- Såg ni någon i trappan? - Vissa saker går inte att se.
Hon kanske hoppade. Hon verkade vara typen.
Nej! Inte fröken Reynolds. Aldrig.
- Hon talade om mord. Visste hon något? - Tror ni på henne?
Hon hittade på mordet för att imponera på en författare och tjäna mer pengar.
- Så varför är hon död? - Tyngdlagen.
- Hon talade med Alicias röst. - Jag förhördes av författarinnan.
Fråga var doktorn var. Den jäveln har redan dödat här en gång.
Det var ingen av dem. Ni vet vad det var! Avskyvärda saker bor här.
Hon kallade på dem, och de svarade.
Under kriget, innan hon gjorde sittningar...
Fröken Reynolds var i brittiska armén. Hon var sjuksköterska i lägren på Malta.
Sjuksköterska! Barnens vendetta!
Vi får ingen båt förrän ovädret bedarrat.
- När? - Det kan inte polisen styra över.
Jag stannar inte. Jag har aldrig sovit över här och tänker inte börja nu.
- Vad är det som pågår? - Ni kan inte låsa in oss.
Ni kan inte hålla kvar oss här.
Ett medium säger sig ha sett ett mord och dör.
Någon kände sig utpekad, dödade henne och nästan mig. Ingen går förrän jag vet vem.
Commissario, se till att portarna inte öppnas. - Gerard, bevaka honom.
- Misstänker ni mig? Jag var polis. - Desto större skäl.
- Någon har redan dödats. - Alla ska få tala.
Be polisen vända om. Hälsa att Hercule Poirot har tagit sig an fallet.
Var det här som hon...
Mordförsöket på mig skedde ungefär två minuter efter midnatt.
Du var den första som fann kroppen vid...
Våga inte se mig som mordmisstänkt. Vi är gamla vänner.
Alla mördare är någons vän.
Men du har skrivit för många listiga mord för att misslyckas.
Dessutom ger kocken dig alibi. Därför vill jag att du assisterar mig i utredningen.
- När börjar vi? - När du har hämtat vår värdinna.
Du fanns där inne ändå. Ett enda lik, och se på dig. Gamla vanliga Hercule Poirot.
Kaninen Baba?
Poirot! Hur i all världen...?
Kaninen Baba? Är du säker?
Bakom de där målningarna?
- Var befann ni er när fröken Reynolds... - I musikrummet.
- När var det? - Strax före midnatt.
Sen kom ni rusande?
Vad finns rakt ovanför balkongen?
Trädgården var vårt hemliga gömställe.
Det var min dotters älsklingsplats. Jag lät allt dö.
Våra bin!
Vi tillverkade honung. Min dotter brukade reta mig.
"Så mycket arbete för en tesked vildblomshonung vi kan köpa för sex lire."
Jag hoppades att de skulle överleva.
Stackare.
Varför bjöd ni hem fröken Reynolds?
- Måste vi stå ute i regnet? - Låt oss njuta av den hemliga trädgården.
Jag läste om henne, men tänkte inte mer på det.
Så en dag skrev hon till mig.
Brev från en främling. Hon måste ha känt er från operan.
Men namnet hon använde... Hon sa att hon hade ett budskap från Aspasia.
Hon... Hon brukade kalla mig det.
Aspasia, kungen av Pontos stora kärlek. Ur Mitridate.
Mozarts första opera. Det var min första huvudroll.
Alicia hade fötts två månader tidigare och...
Jag fann min röst tack vare henne.
Ända sedan...
Jag kan inte sjunga utan att hon väntar i logen. Det kan jag fortfarande inte.
- Kommer ni aldrig mer att uppträda? - Det finns ingen musik utan henne.
Jag avvisade dussintals friare utan minsta eftertanke.
- Hon sa ja till sin första. - Den charmante kocken Maxime Gerard.
En uppblåst typ som bara vill gifta sig så rikt han kan.
När de förlovade sig...
...slet jag upp varenda blomma i trädgården och for till Istanbul.
Han upptäckte väl att jag inte var så rik som han trott.
Jag blev överlycklig när han sa att han träffat någon annan och avblåste allt.
- Men då började den värsta tiden. - Hennes sjukdom.
Hennes sinne stod i brand.
Hon var som en liten flicka igen.
Tack, fröken Drake.
Fröken Oliver.
Jag är en usel hushållerska. Hon fick inte tag på någon annan.
Vidskeplig stad.
Men ni är också vidskeplig. Ni tror väl att palazzot är hemsökt.
Rowena äger det, men andarna besitter det.
Var var ni när dessa mordiska spöken gjorde Joyce Reynolds till en av dem?
Skoja om det, bara.
Varför frågar ni så mycket? Jag har inte gjort något.
Han gör så. Eller gjorde.
Jag hjälper honom. Han har tagit upp det igen. Det går bra.
- Vad är det ni gör? - Vad jag gör?
När ett brott har begåtts kan jag, genom tillämpning av ordning, metod -
- och min själs långsamma förtvining, ofelbart och tveklöst finna förövaren.
Som i era böcker. Er fånige finske detektiv som skriver listor.
Härmar ni hennes böcker?
Kan ni tala om var ni var vid midnatt? För listorna.
I musikrummet med fröken Rowena.
Och hon anslöt sig till er vid midnatt. Är ni helt säker?
Jag tittade på klockan och var glad att hon kom.
Men ni ogillade spåkvinnan.
Ni kallade henne visst "satanistisk".
Ni tänkte kanske på Andra Mosebok 22:18?
"En trollkvinna skall du icke låta leva."
- Det finns skäl för Bibelns varning. - En häxa på sabbaten.
Hon ska dränkas, brännas eller...
- ...kastas från en balkong? - Nej.
Ni kan er Bibel. Rena Vulgata. Inte frukten av en provinsiell skola, utan...
Kanske ett kloster?
Jag fann mitt nunnekall innan jag kunde läsa.
Jag bar doket i nio år i Ospedale della Pietà.
Och så...
...träffade jag herr Seminoff. Han kom och lagade taket.
- Gud prövar oss. - Ni blev kär och glömde Gud.
Så enkelt är det inte.
En sista fråga. För listan, givetvis.
Pardon, jag tyckte att jag hörde något.
Ni som fruktar svartkonst så, varför alls närvara vid en seans?
En styggelse här, om natten. Ni ville inte ens stanna.
Det finns bara en jag behöver svara inför.
Och det är inte er.
Poirot.
Fru Olga Seminoff, vilket var ert helgonnamn som nunna?
Maria.
Ni kommer inte långt med ett brutet ben.
Sågtandat vapen. Inte alltför vasst.
Spikar, kanske. Inga andra märken på kroppen. Förutom det uppenbara.
- Inget annat ovanligt med kroppen? - Spetsad på klassisk konst kanske räcker.
Och hennes vänstra handled?
Ni förbiser både en skada och den exakta tidpunkt då hon dog.
Det missade jag.
Ni stirrar på mig.
Sluta!
Tror ni att jag är en galning? Det är jag inte!
Pappa.
Mår du bra?
- Ja. - Jag är där uppe om du behöver mig.
Jag önskar att ni inte hade frågat.
Krigsskador är inte alltid kroppsliga.
Tjänstgjorde ni?
Den 15 april -45.
Det skulle ha varit över.
Vi korsade Rhen och tågade österut för att inta Berlin.
- Vi kom till Bergen-Belsens portar. - Herregud.
"Befriare".
Vi vårdade skelett tillbaka till livet.
Första dagen dödade vi två med mjölk. Vi visste inte.
Sen tyfus. Vi hade bara aspirin och opium.
Vi brände barackerna.
Jag skrev brev till Leo.
Sen sköt jag mig i bröstet.
- Jag blev ombedd att sluta som läkare. - Förutom en patient förra året.
Alicia Drake.
Jag gjorde Rowena en tjänst.
Ingen annan tog emot henne. Inte här.
- Som deras husläkare borde jag sagt nej. - Men det var svårt för er.
- Ni är förälskad i Rowena. - Jag är glad att finnas i hennes liv.
Och... Jag vet att det här har varit...
Jag vet att det har varit svårt -
- men anser ni att Alicia Drake kan ha blivit mördad?
Alicia berättade vad hon såg.
Hon sa att barnen hånade henne.
Jag lyssnade inte. Jag avfärdade det som krossat hjärta - hon blev galen.
Hon behövde hjälp.
Jag gav henne lugnande.
Som mjölk till de svältande.
Det finns inga parapsykiska fenomen, men det finns psykisk smärta.
En galning som jag borde ha vetat.
Är vi klara?
Merci, doktor Ferrier.
Jag står väl inte med på er lista? Över vilka ni ska förhöra.
Jag kan vänta.
Den fasaväckande Edgar Allan Poe.
Passar inte Charles Dickens bättre för en pojke i din ålder?
Han är lite fånig. Tycker ni inte?
Min far är också överspänd. Det kallas krigsneuros. Stridsutmattning.
Jag tycker att det är orättvist. Han är inte trött. Han är trasig.
Han var med mig vid midnatt om ni undrar.
Ja, jag undrade faktiskt.
- Med dig vid midnatt? - I köket. Han väntade på Rowena.
- Han ville säga god natt. - Givetvis.
Assistenterna kom strax efter, så de är kvar på listan.
- Alla står kvar på listan. - Ni lämnade vattnet på.
- Jag är visst inte mig själv i kväll. - Ni känner saker.
Hör röster.
Det är alla helgons kväll.
De döda är så nära de kan vara.
Ni var också död.
Om än bara för ett ögonblick. De ser er som en av dem.
Den som har något att säga gör klokt i att vända sig till er.
Ni låter som fröken Reynolds.
Hon låtsades bara. Inte undra på att de blev onda på henne.
- Du har medkänsla med de döda. - Några är mina vänner.
Ursäkta mig.
- Merci, monsieur Leopold. - Ingen orsak.
Herkules.
Överspänd.
Nicholas och Desdemona väntar.
- Vi kan vänta på polisen. - Är jag inte Hercule Poirot? Jo.
Lyckas polisen där jag misslyckats, kastar jag mig i kanalen.
Tillbaka till sitt gamla jag. Vad tror du?
Jag tror på hushållerskan. Guds vrede, du vet, och Rowena behövde offret vid liv.
Fast pojken... Charmig som naglar på en griffeltavla.
Kanske. Teori vill passera som fakta innan information samlats in. Ordning och metod.
Och listor.
- Vi fortsätter med assistenterna. - Hade hjälpredorna motiv?
Det har de alltid. Vem vill kallas "hjälpreda"?
- Han igen. - Brottslingarna går inte att lita på.
- Barnen? Det kunde ni ha sagt. - Jag säger det nu.
- Kunde inte min syster vara med? - Hon väntar. Hon har det bra.
- Var är min bror? - Han väntar. Han har det bra.
- Desdemona och Nicholas Holland. - Passen är förfalskningar.
- Dåliga sådana. - Vi hette Horvát Nipkin och Dorenia.
Vi är födda i Ungern. Vår by brändes ner. Av hela vår familj...
Vi lyckades överleva och tog hand om varandra.
Vid midnatt drack vi i smyg i köket. Den obehaglige pojken var där.
- Han sa att ni kom efter tolv. - Han tar fel.
- Hur länge arbetade ni för Reynolds? - Drygt ett år. Det bästa år vi haft.
- Vi har inte gått hungriga. - Jag vet inte vad vi gör utan henne.
- Vi klarade oss tidigare. - Ni stal.
- Vi var tjuvar, inte mördare. - För att överleva kriget.
Hon visste saker. Säger hon att Alicia blev mördad...
- Rena bluffen. - Hon var magisk.
- Alla seanser ni deltog i... - Bara bluff.
- Andemötena? Alla seanser? - Det var bara teater.
Bara teater. Bluff. Konstigt.
Är det här också magi? Spaken som styr skrivmaskinen?
Tricken var bara för att visa hur sanna hennes visioner var.
Hon hunsade med mig som en hertiginna, flirtade med Nicholas. Vi har sett värre.
"Vi tar oss dit utan henne." Vart skulle ni?
- Vi ska till Missouri. - Missouri?
Vi gömde oss i Murrhardt-skogen. Vi levde på ogräs och möss.
När amerikanerna fick tag i oss trodde jag att vi skulle dö.
- De lärde oss att dansa lindy hop. - Vi hade aldrig sett män som de.
De var så olika. Deras färger och röster...
De spikade upp ett skynke. De hade en projektor, men bara en halv film.
Vi tittade på halva Vi mötas i S:t Louis -
- på ett arméskynke varenda kväll i en månad.
Vi såg den om och om igen. Jag vet fortfarande inte hur den slutar.
Den... Den slutar lyckligt.
S:t Louis, Missouri.
Min syster somnade bara jag sa orden.
Det var färgerna.
De vackra människorna. Ingen var sjuk.
Ingen svalt eller dog.
Kensington Avenue 5135. Där bestämde vi att vi ska bo.
Det är hennes dröm, så det är min också.
Vi behövde bara uthärda hertiginnan tills vi hade råd att resa och börja om.
Så dumt med drömmar.
Men du var otålig och började nalla av intäkterna.
- Nu börjar det likna nåt. - Nej, det gjorde vi inte.
- Din bror har medgett det. - Idiot.
- Din syster har medgett det. - Inte av fröken Reynolds.
Upptäckte hon stölden och hotade er?
Ni visste hur brutalt polisen behandlat statslösa romska gatungar.
För att slippa deporteras dödade ni henne. Tjänarna hon litade på.
Nicholas! Var är du?
Vi är alla fast här.
- Det betyder inte att jag dödat henne! - Bråttom fick hon. Motiv, inget alibi.
- Jag ändrar min gissning. - Det är absolut möjligt.
Nu låtsas du veta mer än alla andra igen.
Jag vet ingenting. Sanningen kräver ansträngning.
Väcker man björnen kan man inte gnälla när han dansar.
- Det är inget talesätt på något språk. - Vi fortsätter.
Hör du?
- Överallt. - Jag hör ingenting.
Er detektiv verkar överansträngd.
Poirot. En smäll i skallen är nog allt du klarar av i kväll.
Någon annan är här.
Hörde du det?
Ja.
Jag med.
Lyssnar.
Vänta.
Ingen signal.
Det är ingen fara. Du kan komma fram.
Du kommer inte att råka illa ut.
Du har inget att frukta. Kom du hit med de andra barnen?
Och du har gömt dig här hela tiden.
Hörde du när kvinnan föll?
Såg du?
Blev hon knuffad?
Vem pratar du med?
Ett barn.
Du måste ha hört.
Det där hörde jag.
- Släpp oss! - Lossa oss, din gris! Lämna oss inte här!
- Hörde ni? - Det måste vara rören.
Det låter som blitzen.
- Jag har aldrig hört något liknande. - Jo, när de är arga.
- Vi har förargat dem. - Hur o-förargar vi dem?
Lyssna.
Det kommer från källaren.
Det finns ingen källare.
Dottore. Doktor. Barnens vendetta.
Vill du gå ner i det där?
Pappa?
De lämnade verkligen barnen här att dö.
Det är ett hysteriskt anfall.
För tusan, Ferrier. Inte nu! Skärp er! Tänk på er son!
- Sluta! - Pappa!
Sluta!
Stormvågor, inte spöken.
Snälla, sluta!
Pappa!
- Sluta, pappa! - Hur gick det?
Snälla pappa! Sluta!
Pappa. Pappa.
Pappa. Det är jag.
Det är jag.
Jag är här.
Du är här med mig.
Ser du mig? Ser du mig?
- Det bara är så här. - Jag vet.
Sch, pappa.
Ingen fara.
Han behöver bara vila. - Inte sant, pappa?
- Det är jag som ska ta hand om dig. - Det gör du.
Vila, monsieur.
Jag borde ha lyssnat. Jag såg.
Demoner. Ondska. Det finns överallt i det här huset.
Ni och jag är likadana.
Vart vi än går...
- ...följer döden efter. - Det finns en rationell förklaring.
I källaren finns bin. På ovanvåningen finns en helt vanlig mördare.
Nej. Lyssna.
Tro.
Han kan vila i musikrummet. Det är ljudisolerat.
Vi låser, för hans skull.
- Ni får ta nyckeln, för vår skull. - Merci.
Kom, Leopold. Dags för mer tårta.
- Jag har ätit för mycket. - Inte jag.
Klart att hon säger det. Hon anser att det var jag som dödade Alicia.
Rowena tror det hon vill. Ett medium såg Alicia bli mördad, alltså är jag mördaren.
Fröken Reynolds skrivmaskin med budskap från den avlidna visade din initial.
- M, som i Maxime. - Ett spökhus?
Människor vill omvandla kaos till prydliga berättelser. Än mer när de plågas.
Det är ingen samling stjärnor, det är Cassiopeia.
Den suddiga fläcken på fotot måste vara morfars ande.
Alicia var psykiskt sjuk och det tog livet av henne. Det kunde ha undvikits.
En riktig läkare borde ha behandlat henne, inte den där dårfinken. Fan!
Honung har använts på sår sedan urminnes tider.
Det är inte vildblomshonung. Jag kan inte placera det.
Alicia Drake.
Så strålande lycklig.
Trasig.
Alicia rev sönder fotot när jag bröt med henne.
Det var sista gången vi talades vid.
Ni bröt alltså förlovningen.
Ni hörde. Hon var inte nog rik för mig.
Ni har en bild av henne i fickan, ni kom hit i kväll.
Jag tror att ni älskade Alicia mer än pengarna. Ändå lämnade ni henne.
- Med vissa kvinnor får man mor på köpet. - Hon godkände er inte.
Hon hade inte godkänt påven!
Rowena kunde inte leva ensam. Hon rev upp trädgården, reste utomlands.
Alicia plågades av skuldkänslor och ville resa efter.
Då insåg jag att jag aldrig kunde bli viktigast för henne.
Ni krossade hennes hjärta för att en kvinna fick er att känna er liten.
Jag återvände till Venedig för att be henne att ta mig tillbaka.
När jag hörde att hon var sjuk...
Rowena lät mig inte träffa henne, hon visade henne inte mina brev.
Nästa gång jag såg Alicia låg hon i en kista.
Det kanske var mitt fel.
Får jag titta på er inbjudan?
Fröken Oliver.
- Ett simpelt meddelande. - Inget utmärkande språk, enkelt papper.
Rent skrivet på skrivmaskin. Professionellt anonymt.
KOM TILL PALAZZOT KL. 22 VIKTIGA NYHETER OM ALICIA DRAKE
Nu räcker det. Nu går vi.
- Vi blev inte klara med förhöret. - Du hade avslöjat en lögn.
Anklagat honom för samröre med Vichy, han hade hotat golva dig. Nu slapp vi det.
- Mår han bra? - Hämta en stol, vakthund.
En stol, ja.
Det är gott att ha en vän i det här. Hur länge har vi känt varandra?
Mordet i badhuset på Canning Road.
Jag observerade dig som bokresearch, baserade min hjälte på dig -
- folk såg igenom det och du blev känd. Eller ökänd.
Ursäkta mig. Tack.
- Dottore. - Nej, den är till dig.
Vill ni förhöra mig?
Låt honom vara.
Du kallstartade en motor. Strunta i det här. Ta det i morgon.
Jag var nära att dö.
Här.
Palazzot... Det får mig att inbilla mig saker.
Det visar saker för mig om och om igen.
Äpplen.
- Ert sinne spelar er ett spratt. - Mitt sinne försöker säga mig något.
Hur blev du polis?
- Kan du inte släppa det här? - Det gör inget. Jag kan svara.
Min pappa var polis. Det går i släkten. Jag vet inget annat.
- Men du slutade tidigt, bara förra året. - Ja.
Släktbranschen var inget för mig längre. Det kanske den aldrig var.
Jag hade styrkan, men var för ömhudad.
Jag drack när jag inte kunde sova, och jag sov aldrig.
Ni har varit polis. Ni förstår.
Så kommer ett fall som måste bli det sista om man inte vill förlora sin själ.
Vilket fall var det för dig?
Varför sa du att du aldrig varit här, när du bevisligen har det?
Du visste exakt var den dolda telefonen fanns.
Fallet var en skandal. Familjen förtjänade att bli lämnad i fred.
Men ni var tjänstgörande polis när Alicia Drake hittades död.
Ja.
Jag drog upp henne ur vattnet.
- Jag sa upp mig nästa dag. - Och blev min utmärkte livvakt.
Draken vid min port som aldrig någonsin släppte förbi någon -
- men som i morse avbröt mig för att fråga om jag kände kvinnan med äpplena.
Jag levde i ostört lugn i månader när du skyddade mig från nyfikenhet och sällskap.
Du kastade vuxna män i kanalen -
- men Ariadne Oliver fick valsa in. Varför?
För att ni är i maskopi.
Författarinnan och livvakten konspirerar med mediet.
Med spelat förakt lockade ni mig till seansen för att förlöjliga mig.
Jag är orolig för dig.
Detaljer om Alicia Drakes liv och död kom från den polis som var där när hon dog.
Detaljer om mig kom inte från någon spådom utan genom ett brev från dig.
Med allas blickar riktade mot mediet var du fri.
Den hemliga medbrottslingen som skulle få mig att tro det omöjliga.
Medium och magi. Gastar och gudar.
Berömmelse för mediet, arvode till dig, ditt litterära anseende återupprättat.
"Kvinnan som överlistade Hercule Poirot." Inte Joyce Reynolds, utan Ariadne Oliver.
- Kan du förlåta mig? - Det sägs att bara Gud kan förlåta.
- Det var besvärligt. - Låt oss se hur du gjorde det. Baba?
- En fin detalj. - Inbjudan till fästmannen?
Garanterat drama. Tre floppar. Jag behövde en bästsäljare!
- Vi var vänner. - Du har inga vänner, bara beundrare.
Och dem har du tack vare mig. Jag skildrade dig som geni.
Varför inte använda ditt namn för att sälja böcker? Geni! Du är en dåre. Ego.
Ett svart moln som lockar till sig död. Du vet det, det var därför du slutade.
- Var det därför du dödade Joyce Reynolds? - Jag dödade henne inte.
- Din bok - en omedelbar legend. - Du famlar.
Ni samarbetade för att dölja ett mord!
Nyckeln! Kom fort! Det är någon annan där inne! Skynda!
Poirot!
- Vad hände? Vad har hänt? - Jag vet inte.
Varför var han ensam?
Det här är enda ingången. Du hade enda nyckeln.
Omöjligt.
Nej. Jag stod ju framför dig!
Han skrek åt någon.
Jag hatade honom, men önskade honom inte död. Han har ett barn!
Jag var ute och försökte ta mig in med dem.
Det är sant. Läkaren var ensam här inne.
Inte ensam. Inte i det här huset.
En läkare.
En sjuksköterska och en läkare. Barnens vendetta!
Det finns ingen annan ingång. Jag förstår inte.
Om han inte var trygg här, är det inte tryggt någonstans. Vi är alla i fara.
Ingen människa kan ha gjort det här.
"Då återstår blott att bevisa att dessa 'omöjligheter' inte är några såna."
Kom. Lämna honom. Låt detektiven detektera. Han vet redan.
Han kommer snart fram till det. Kom.
Kan du en enda gång medge att det här är större än du?
Ni frågade...
Ni frågade varför jag stannade när de tillkallade andar.
Alicia tynade bort när hon blev galen.
Fröken Rowena satt hos henne dag och natt.
En dag bad jag henne att vila.
Jag lovade att vaka.
Hon sov tills det blev mörkt.
Det blev midnatt. Jag hörde röster och fotsteg.
Alicia sov så djupt.
Hon måste ha vaknat när jag gick.
- Och gått till balkongen. - Ni ville be hennes ande om förlåtelse.
Jag älskade henne.
Hon dog...
...för att jag var dum och rädd.
Varför har ni inte svaret?
Ni har alltid svaret.
Jag skulle inte ha kommit. Gå härifrån och se aldrig tillbaka.
Jag tänker inte bli nästa offer.
I kväll...
...är vi alla rädda.
Två omöjliga mord har skett.
Vart och ett tycks bara kunna ha begåtts av en vålnad.
Som om de levande har mördats av de döda.
- "Tycks"? Du vet något. - Vet du vem som mördade min far?
Jag måste överväga assistenterna. Överlevare, desperata och hotade.
Den före detta polisen som varit här tidigare. Var gång dör någon.
Författarinnan. Beslutsam, kapabel, mordiskt listig.
Vår hämnande ängel, Olga Seminoff, som vill se sin rättvisa skipas.
Alicias käraste, ursinnig på läkaren, med bara ett fragment av ett fotografi -
- som påminner honom om lyckan.
Men...
Ett tredje dödsfall har skett som förklarar de andra två.
Alicia Drake...
...som mördades av...
...sin mor.
Mördaren.
En mor dödade sitt barn, och dödade igen för att dölja sin synd.
Hur vågar ni?
Efter allt jag genomlidit anklagar ni mig för att ha dödat min lilla flicka!
Hon var vuxen. Ni stod inte ut med att förlora henne.
- Ni slet upp era mångfärgade blommor. - Blommor? Nu går ni för långt.
Men ni planterade nya blommor, fast bara i en färg.
De kunde återge er det ni inte kunde leva utan.
Hela kvällen har jag hört och sett saker som inte är verkliga.
Jag börjar tro på det omöjliga - spöken.
Men i själva verket har jag blivit drogad -
- med en hallucinogen drog.
- Jag trodde skåpen var tomma. - Jag hittade honungen i linneskåpet.
Det finns ett gift i blomman Rhododendron ponticum.
Högst koncentration finns i nektarn -
- och den ökar ytterligare när bin förvandlar nektarn till honung.
Så mycket arbete för en tesked vildblomshonung vi kan köpa för sex lire.
Det är inte vildblomshonung. Jag kan inte placera det.
Det kallas Deli bal i Turkiet, dit Rowena Drake reste, ensam och arg.
"Galenhonung". Bara en tesked framkallar svaghet, feber och hallucinationer.
Ni sådde om med den giftiga blomma som skulle ge er gifthonung.
Det skulle jag aldrig göra!
Er dotter var inte besatt.
Hon förgiftades av en mor som inte kunde släppa taget.
Som kärleksfullt la kontrollerade doser förgiftad honung i hennes te.
Bara så att hon var nog sjuk att inte återförenas med sin käraste.
Svag och hjälplös - som ett barn på nytt.
Er igen. Tills ni begick ett misstag.
Fru Seminoff vakade över Alicia medan ni sov.
Mörkret föll och Olga blev rädd när Alicia ofrånkomligen vaknade, säkert åter orolig.
Vad kunde hon göra?
Olga Seminoff visste inte bättre, och gjorde det hon trodde att ni hade gjort -
- och gav Alicia Drake lugnande te, sötat med honung.
Alltför sötat.
Jag visste inte!
Alicia rusade inte ut på balkongen för att ta sitt liv.
Hon hade fått en överdos av ert gift.
Hennes hjärta stannade när hon sov.
Ni återvände från er vila och fann henne död.
Och då...
...fattade ni ert ohyggliga beslut. Ni märkte henne för barnens vendetta.
Ni skar henne, kastade henne i kanalen och gjorde henne till självmörderska.
Ett offer för legender och spöken.
Er inkapabla läkare, förblindad av kärlek, fann inget misstänkt med hennes död.
Polisen, benägen till vidskepelse, var tillfreds.
Giftet lades i linneskåpet av en slarvig hushållerska.
Ni hade kommit undan med mordet på ert eget barn -
- tills fröken Oliver uppmärksammade mig på något.
Vart tog pengarna vägen?
Jag har inte råd.
Det brukar bara finnas ett svar. Utpressning.
Någon hade kommit på er, och ni betalade för att inte avslöjas, om och om igen.
Er förmögenhet är borta, huset omöjligt att sälja -
- och ni vill slippa utpressaren, men vem kan det vara?
Ni misstänkte dr Ferrier. Kanske var han inget naivt vittne.
Kanske kände han till slut igen symtomen på gift.
Så mottog ni brevet från fröken Reynolds som hade budskap från er döda dotter.
Hon kände till detaljer, hade kunskap om brottet, och hennes tjänster var dyra.
Hon måste vara utpressaren. Hon måste stoppas.
Både hon och dr Ferrier måste stoppas, men hur?
En seans i ett spökhus på halloween.
En perfekt möjlighet att dölja morden på utpressarna.
Dolda bakom vidskepelse, sägner och fruktan.
Klockan slog.
Och ni med.
Men i er brådska tog ni fel maskbärare.
När ni skaffat undan mig fann ni ert offer.
- Jag var med fru Seminoff vid midnatt. - Det stämmer. Jag tittade på klockan.
Ni tittade på klockan i musikrummet, där hon hade bett er vänta.
Ett nära nog ljudisolerat rum som hon hade låst -
- och där hon tidigare ställt tillbaka klockan.
Där inne hör man inte ens stora klockan klämta.
- Klockan visade midnatt, men... - ...Joyce var redan död.
Bevisen försvann som genom ett trollslag.
Och Ferrier? Hon var inte inne hos honom.
Hon gjorde ett spektakel av att ge mig den enda nyckeln.
Men ni dödade inte dr Ferrier med en kniv. Ert mordvapen var en telefon.
Den utgående linjen fungerade inte i ovädret, men det gjorde interntelefonen.
Inget samtal kunde komma utifrån.
Bara inifrån huset.
Hon, i matsalen.
Han, inlåst i musikrummet.
Ni har utpressat mig!
Ni erkände att ni mördat Joyce Reynolds och iscensatt er dotters självmord...
Det är inte möjligt!
Sedan kom ni med ert hot.
Gör exakt som jag säger.
Ni hotade att döda hans son...
Nej! Släpp honom! Låt honom vara!
...det enda han levde för...
...om han inte gjorde som ni sa.
Och ni sa åt honom...
...att ta kniven.
Mörd... Mördade hon pappa?
- Och fröken Reynolds. - Och Alicia.
Nej! Jag skulle aldrig göra henne illa!
Det var en olycka! Hon var hela mitt liv!
- Ni förgiftade henne. - För att skydda henne från dig!
Jag kunde inte släppa henne.
Hon var min.
Hon var det bästa med mig.
Om människan har en själ, gav du hennes frid.
- Merci. - Dottore.
Fröken Drakes död bedöms vara självmord, såvida ni inte vill vittna om motsatsen.
Får jag följa er hem innan ni anmäler mig för bedrägeri?
Så här i dagsljuset känns ingetdera nödvändigt.
Så blir det ni som skyddar mig, dottore.
- Låt mig knäppa översta knappen. - Det behövs inte.
- Så där. - Jag behöver ingen rock.
Du kommer att frysa. Solen skiner, men det är kallt.
- Mycket bättre. Så stilig. - Tack.
Madam.
Han får bo hos mig och herr Seminoff. Och Harry.
Vi tar hand om honom som vore han vår. Vi får nog insistera på lite mer solsken.
Du är brådmogen av dig och generas kanske över att du njuter av uppmärksamhet.
Jag vet en del om det.
Klandra inte dig själv för något av det som hänt.
- Varför skulle han det? - Men det är mitt fel.
Pengarna var inte till dig själv. Du ville hjälpa din far.
Pappa kunde inte arbeta. Jag använde pengarna till räkningar.
Resten blev liggande.
Rowena Drake antog att utpressaren var bluffmediet eller husläkaren.
Men det var ingen av dem. Bara läkarens son såg sanningen.
Det var uppenbart av pappas anteckningar. Förgiftning av galenhonung.
Precis som Mitridate i operan. Giftkungen.
Jag läste om det i en av böckerna i biblioteket.
- Så jag prövade teorin. - Du skickade ett utpressningsbrev.
Och ett till.
Pengarna du har sparat kanske kan komma till användning.
En sorts försoningsgåva.
Vi överlevde före fröken Reynolds, men vi ska mer än överleva. Vi ska nå Amerika.
Följ med oss.
Till polisstationen?
Vi ska hem, ni ska till Amerika. Missouri, var det visst.
Överfart för två. Vi kan hjälpa till med det, tror jag.
Tack!
- Tack så mycket! - Gör plats för Leopold.
Ni löste fallet.
Men ni fick hjälp. Inte sant?
Ni hörde henne.
Bonne chance, min vän.
Oroa er inte. De som dör här kommer alltid tillbaka.
Jag kommer att få se dem igen.
Vi ses snart, pappa.
Jag ber inte om ursäkt. Du har förstört min bok. Jag får skriva om hela.
- Bara inte mitt namn är med. - Jag vill aldrig mer höra ditt namn.
Nu är det bara ett hus, utan spöken.
Men du ser ut att ha börjat tro.
- Du såg något. - Jag var påverkad.
Mitt undermedvetna sammanställde fakta innan förnuftet hann ikapp.
Du såg.
Du vet.
Jag vet bara att vi inte kan undkomma våra spöken.
Vare sig de är verkliga eller inte måste vi...
...försonas med dem.
Och leva våra liv, på något sätt.
Och hur tänker du leva ditt liv?
Monsieur Poirot?
Era föräldrar dog kort efter varandra, sedan er bror.
Er betrodde läkare är en älskad familjevän.
Er bror var ogift, liksom ni. Inga andra släktingar.
Det vilar ingen förbannelse över er.
Jag misstänker att er bror i en kodicill utsåg er läkare till testamentarie -
- om alla i familjen avlider.
Jag tror att han därefter mördade dem och skyllde på naturliga skäl.
Nu är ert liv i fara. Vill ni sätta er?
Varsågod.
Rätta mig om jag har fel.
Var er läkare en vän till familjen? Ni lekte tillsammans som barn.
Men ni stod er mor närmast, inte sant?
Översättning: Rosanna Lithgow Svensk Medietext